Det er sånn snø ser ut.
Eller sånn.
Det fins ikke to snøfnugg med samme mønster.
En kan se ut sånn. En annen sånn.
Og når de smelter forsvinner det mønstret og kommer aldri mer igjen.
Min pappa og mamma elsker snø.
Så mye at de har skaffet seg en egen skibakke.
– Så fint anlegg dere har. – Ja. Takk, gøy.
Kommer søster etterpå også? Ja. Det er moro når alle er her.
Det der er meg Frank. Og det der er min lillesøster...
– Dette her er livet! – ...Monky.
Monky heter Saga, men kalles Monky fordi hun tror hun er en ape.
Monky, man må ikke hoppe i den. Ok?
Jeg har akkurat sortert dem!
Monky...! Nei!
Hei, Monky!
Jeg vil ha min apemamma!
– Lille Saga! – Jeg heter ikke Saga, Monky.
Du lukter bavian, lille Monky. Vi må vaske denne drakta.
Vanskelig å tro, men Saga er syk. Så syk at hun må få medisiner.
Før hun begynte med medisinene skulle hun få være glad.
Så vi dro på en reise til Thailand.
Vi var på et sånt hjem for syke aper.
– Hei! – Hvor er Saga?
Saga, kom. Kom!
Man får ikke være der. Kom! Ikke innenfor tauet.
Saga ble glad i alle sammen.
Det var som om hun kjente seg igjen. Trodde at hun var en av dem.
– Nei, jeg bor her! – Slipp nå. Vi må gå.
Du, kjære. Det er ikke morsomt. Vi orker ikke lenger.
– Saga. – Se her, da.
Siden vi var på det apestedet har hun vært hel gal.
Vi må legge en list der...
Nei, Monky! Kom ned! Ikke gyng!
– Nei, ikke lampa. – Hvordan kom du opp dit?
Hun gjør som hun vil, og ingen bryr seg. Unntatt mormor så klart.
– Hei, mormor. – Lille vennen.
– Hei, mamma. – Hei, hei.
Du kan ikke gjør sånn. Jeg blir så redd for deg.
MONKY EN LITEN APE MED EN STOR HEMMELIGHET
Takk, Shirin, for at du holder øye med henne.
Selvfølgelig. Gå og jobb nå.
Hallo der.
Hei.
Sterke, lille, modige menneske. Vet du...
Iblant ønsker jeg at jeg kunne spise opp alle medisinene dine for deg.
Så du slapp.
Hei, Frank!
Saga... Nei, jeg mener Monky. Vil du ha litt varm sjokolade?
Men, Frank, jeg lover.
Det er sånn når man dør. Alt er som vanlig. Men jeg er en ape.
– Du kan vel tegne det. – Slutt, Monky.
Vær så snill, Frank?
Tegn det. Ellers stapper jeg et bananchips inn i øret ditt.
– Ok. – Jeg vil være oppe på skibakken.
Det skal være du, jeg, mamma, pappa.
Jeg vil sitte på skuldrene dine.
Som en liten ape.
Hvorfor forteller dere ikke Frank hvor syk hun er?
– Men du ser vel at hun er pigg. – Monky! Hva vil du ha på din pizza?
Jeg vil ha bananchips og pølse med hundre prikker.
Det blir en Favorita! Med mye bananer. Nei, mer, mer, mer!
Han får jo ingen sjanse til å forberede seg.
– Beste stemningen i hele by... – Slutt!
Dere må fortelle det til Frank. Han tror jo at Saga vil bli frisk.
Mamma, når slutter jeg å være flintis?
– Snart, vennen. – Mormors søteste lille flintis.
Pappis.
Frankis.
Og så jeg som Apis.
Og så Mammis så klart.
Ok, leggis, alle gosiser.
Hvem er her? Apis, Apis...
...Apis, Apis... Elefantis...
...Kamelis.
Monky, lov at du blir her hos meg.
Du får aldri forlate meg. Lov det.
Du må faktisk bare love det.
Jeg lover, Frank. Jeg skal aldri forlate deg.
Jeg kommer aldri til å forlate deg.
Monky. Sånn ser døden ut.
Det blir svart, tomt og stille.
ELSKEDE SAGA
Hallo!
– Hallo. – Hei.
Hei.
– Hvordan var det på skolen da? – Bra.
– Ok. Hvem vil ha varm sjokolade da? – Ja! Tuppen jeg!
Vet dere hva jeg har tenkt å gjøre? På byfesten vil jeg gjøre et ildshow.
Det høres ut som en kjempegod idé.
– Slutt å mase! – Vi må planlegge vintersesongen.
Alt minner om henne.
Men jeg tenker ikke å flytte tilbake til byen.
– Det var en så utrolig dum idé. – Ja. Det var din idé.
At vi skulle leie denne forbanna skibakken.
Den bare står og suger penger.
Det er vel bedre enn å sløse penger på en jævla leilighet i byen?
Ja. Men nå har vi ingen penger. Ingen penger å sløse bort på noe.
– Kan du gjøre det et annet sted? – Nei, det kan jeg ikke!
Jeg kommer aldri til å forlate deg.
Frank!
Frank, kom!
Frank!
Hallo? Er det noen der?
Hallo?
Kom fram, da!
Ai! Ai! Ai! Ai!
– Våkne! Våkn opp, vær så snill! – Hva er det?
Det var noen i skogen. Jeg tror det var henne – Monky.
Det der var ikke morsomt. Gå og legg deg.
Bananchips. Hun elsker bananchips.
Jeg visste at du ville komme tilbake.
Monky?
Frank!
Frank?
Hva er det?
Hun er tilbake.
Monky er tilbake.
Ja. Monky! Yes! Jeg visste det!
Jeg visste det! Jeg sa jo det! Yes!
Nei!
Se opp!
– Tar den eggene? – Vent. Det kommer mer.
Bra!
Der kom ett!
– Bra, Frank! – Ai, det gjør vondt!
Se opp, ned! Ned, ned! Ned, ned, ned! Ned!
Det kommer mer. Se opp, Frank.
Nei! Etter! Etter!
– Den sprang opp! – Den sprang opp. Fort!
Vi må få den ut.
– Den kjenner igjen Apis. – Så klart hun gjør.
– Hva? Har dere sett den? – Nei. Hvor er den?
Den er ikke her. Har dere funnet den?
– Nei. – Jeg fant henne! Jeg fant henne!
– Kom! – Nå går den opp igjen.
– Hva er det som skjer? – Ser du den? Frank?
– Men... – Men hva gjør den?
Nei...!
– Skal aper spise prikkete pølse? – Det er vel bra om vi bonder litt.
Ok.
Potet!
– Hvor ble det av henne? – Hun gikk ut.
– Nei! – Oi.
– Hun sitter på den der. – Monky, vent.
Frank?
Du er kjempe... kjempehøyt oppe.
Monky. Du er tilbake. Hva gjør du her? Du må være med oss der nede.
Ta det rolig! Det der er jo farlig.
– Hva...? – Frank!
Kom deg inn mot stammen, og så kommer du deg ned.
Nei, nei, nei!
– Paul, han får sitte der. – Han må jo komme seg ned.
– Sitt der! – Frank vet hva han gjør.
Du går inn til stammen og tar samme vei som du kom opp.
Jeg tror ikke at jeg kan komme ned. Kan du hjelpe meg ned?
Så. Og så tar du... Pent og rolig. Og så kom der... Kjempebra.
Du har ett steg til. Og hendene hele tida.
Mormors fineste.
Nå skal du få en ny blomst av mormor.
Så.
Lille vennen.
Nei...
Vet dere, jeg leste en gang–
–om en treårig gutt, tror jeg det var, fra Østerrike–
–som plutselig begynte å snakke flytende japansk.
Hver dag lekte han at han var en japansk jagerpilot–
–som styrtet ned i havet.
Hans mor og far syntes alt var så merkelig–
–så de tok med seg den lille gutten sin til Japan–
–der han fikk treffe en gjeng gamle krigsveteraner.
De var 90 år gamle gubber.
Og han kjente dem igjen.
Hver eneste en. Visste hva de het.
Og de kjente igjen ham.
De sa at han var deres japanske gamle venn som hadde styrtet i havet.
Og nå var han der...
...hos dem igjen.
Så jeg tenker at det kanskje ikke er så merkelig.
Om det er henne.
Men så klart det er henne.
En ape hjemme hos oss? Hallo!
Ja, kom igjen, opp da.
Nei! Oo, nei!
Nei, det er Axelssons. Vi kan ikke vise dem Monky.
Hvorfor kan vi ikke vise dem Monky?
– Hei hopp! – Hopp!
– Hei hopp, hei hopp. – Hopp.
Ja, det er herlig å se dere ute på byen.
Full fart!
Full fart.
Det ville vært herlig om leien for bakken fikk full fart inn på kontoen.
Jaha. Nei, hvor var vi, hva sa vi...? Pengene, leien skal inn, absolutt.
Nå må vi skynde oss hjem, for...
Fint vær. Ja... fin bil. Ja... ha det.
Hallo! Pappa! Hva skjer hvis de får greie på noe? Hallo!
Hvis de får greie på at Saga er tilbake?
– De så ikke noe. – Hva?
– Skal vi ikke kjøre, Henry? – Hva? Jo, jo. Jo.
Jeg har aldri tenkt på at hun er... så hårete.
En veldig spesiell type... behåring på den kvinnen.
– Hvem da? – Franks mor er hårete som en ape.
Er det til å være litt misunnelig, elskling?
Men kjør, da!
Hvis hun er en ape nå, syns kanskje folk at hun skal være i en dyrepark.
– Hva? – Monky, gå inn!
Vi syns ikke det, men noen kan synes det.
– Som hvem da? Politiet eller? – Ja, for eksempel.
– Frank, dra for gardinene i stua og. – Hallo!
– Ja, til hva da? – Til vi vet mer.
– Kan en ape sove i en vanlig seng? – Hallo!
– Mormor er her! – Hva gjør dere der inne?
– Hun kommer jo aldri til å forstå. – Hva skal vi gjøre?
Det er jo din mor. Du får se å få henne bort.
Og jeg tar Monky. – Monky, kom.
Jeg hører jo at dere er der.
– Hei, mamma. – Hvorfor har dere låst?
– Men vi låser vel aldri. Nei, men... – Det er litt...
My. Jeg så dere tidligere.
Det var så fint. Dere så så glade ut.
Du, jeg tok med meg et par... støvler som jeg tenkte Paul kunne få.
Du er helt stille. Er du ikke det, kommer mormor til å merke det.
– Hvor er Frank? – Nei, han sover.
– Sover? – Ja, han... han har feber.
Nei men, oi. Oi, oi, oi.
Hysj! Helt stille nå!
Da er det vel like bra at jeg ser til ham.
Ikke vekk ham, mamma!
– Nå kommer vi! Og mormor er med! – Ikke vekk ham, da.
Hysj... Monky, Monky!
Men... men nå får dere roe dere ned.
Nei men... min elskling.
Hvordan er det med deg? Har du feber?
Mamma, jeg tror vi skal la Franken være... litt i fred.
– Sove litt. Eller hva, Franken? – Ja.
Lese, sortere litt fotballbilder og sånn. Kom da, mamma.
Jeg så dere da dere var ute og gikk. Dere kommer til å klare dette her.
– Bare dere er sammen. – Men, du...
– Jeg er kjempetrøtt nå, mormor. – Ja, det er klart.
Vi kan kanskje finne på noe i morgen, du og jeg.
Det blir...
– Hva var det? – Jeg hørte ikke noe.
– Ikke jeg heller. – Nei, men jeg hørte en lyd.
Ja, men, mamma, du har jo også begynt å høre litt dårlig.
Ja, men når man hører dårlig, da hører man jo ikke noe.
– Nå hørte jeg jo noe. – Det kan være at man hører ting...
– ...som ikke... fins. – Akkurat.
Aha...?
Nei, men hør her, nå syns jeg...
Hvem flere enn jeg vil ha... bløtkake?
Ha det, mormor!
God bedring.
– Ha det. – Ha det.
– Nei! – Nei, nei, nei!
– Øynene er nøyaktig som Sagas. – Hun finner fram og vet hvor alt er.
Det er et vilt dyr. De biter en hvis man ser dem i øynene.
Se på henne.
Hva da, henne? Dere vet jo ikke om dyret er en hann eller hunn.
Du ser jo selv. Hun har samme kroppsspråk, samme bevegelser.
Se hva den gjør nå da.
Hun finner alt mulig. Det er som om hun har vært her før.
Monky, hent Apis. Du skal se henne med Apis. Hun husker den.
– Monky, hent Apis. – Nei men, herregud.
Dette er et mirakel.
– Nei. – Det er et mirakel.
Mormor, du skal få se. Hun er tilbake.
Altså, vi burde jo feire på en måte.
Elskede venn...
Når man har vært med på noe vanskelig kan man trenge å snakke med noen.
– Da syns jeg at du skal gjøre det. – Ikke jeg som har mistet grepet her.
Mamma, se på Monky!
– Hvor har hun fått de der fra? – I skittentøyet.
Så søt! Hva? Hva sier du?
– Nei men, det er jo mine strømper. – Nei, se, se.
– Monky... søtnos! – For et mirakel.
– Jeg lover, hun kommer til å si det. – Nei, hun kommer ikke til å si noe.
Det gjør hun. Og så kommer de til å ta Monky fra oss.
Man kan si hva man vil om mormor, men noen sladrekjerring er hun ikke.
– Du må jo si det. – Nei.
Jeg er jo deres venn. Om du er urolig for noe, så si hva det er.
– Jeg kan ikke. – Vær så snill.
– Lover du å ikke si det til noen da? – Så klart.
Ja, jo, absolutt. Men en ape? Kan hun ikke finne på noe bedre?
Du får ikke si dette til noen. Alia. Det gjelder deg også.
– Se meg i øynene nå. Ikke et ord. – Ja, mamma. Jeg skal ikke.
– Skal vi ikke lage et kosehjørne? – God idé.
Så du sier at de har en levende ape hos seg?
Men jeg sier jo at det er en ape. Hører du ikke hva jeg sier?
Jeg visste det. Jeg visste at jeg så noe.
Jeg så det!
Vent!
Alia, skynd deg! Vi skal se på apen! Kom!
Hørte du hva han sa? Det er en ape.
– Aper hugger folk i hælsenene. – Kom, vi må se!
– Mamma! Pappa! – Hva er det?
– Nei men, gud! – Alle er der. Hvorfor er de det?
– Mye kan man si om mormor... – ...en sladrekjerring er hun ikke.
Jeg ser den! Jeg ser apen!
Den er der!
Hva skal vi gjøre?
Jeg gjør det.
– Hva skal vi gjøre? – Nei men, vi skal... Jeg vet ikke!
– Jeg gjør det. – Bra, Hasse.
– Hei. – Hei, hei!
– Hva har dere på hjertet? – Det var ikke jeg som fikk dem hit!
Hei, mamma.
Nei, vi ville bare... sjekke at alt er ok med dere.
Så snilt. Men, alt er...
– Alt er kjempebra. Som vanlig. – Bra, bra, bra.
Si ifra hvis dere trenger hjelp.
– Det er bare å si ifra. – Hva som helst.
– Ja, ja. – Så klart vi gjør.
Nei... Vi skal vel ikke stå her og stå.
– Nå går vi. – Ha det!
Ha det.
Jo!
Det var jo faktisk noe.
– Hva...? – Hva er det her?
Det er virkelig en...
...en a–a–a–p–p–pe.
Nei... Shirin!
Hallo der. Hei.
Hva da? Dere kan vel ikke mene at...
– ...at det der skulle være... – Det er klart det er Monky.
Ja... nei.
Hei, Monky.
Så flott å ha deg tilbake.
Hva?
– Nå drar vi. – Kom!
– Hei, hei! – Se!
– Den kan smitte. – Smitte?
Så fin du er.
– De trenger den kanskje. – Det er en ape.
– Jeg vet det. – Ja, vi vet det alle sammen.
– Lurer på hvor den kommer fra. – En dyrepark, så klart.
Apeskallen har vel rømt.
Det er jo spennende, Marianne. Det må du medgi. Så spennende!
Maraholms dyrepark.
Det er Marianne Körsell. Jeg har kanskje et merkelig spørsmål.
Jeg lurer på om dere har mistet en ape.
–En ape? – Ja.
Om dere har mistet en liten gibbonape.
Hva tenker du på?
– Ja, men om den har rømt eller noe. –Nei.
– Hei, hei! – Så du?
–Strutsbo zoo. Det er Tage. – Ja, hei. Jeg har et spørsmål.
Det kan virke merkelig med en gang.
Skulle en ape ha rømt?
Det er vel klart at jeg ikke tror at dere roter bort dyrene deres.
Jeg bare lurer på om dere muligens savner en liten gibbonape.
Hvor mange dyreparker fins det?
–Järvbo djurpark. – Kan dere sjekke litt i papirene?
Et dyr som har rømt, sier du?
Ja, i apebestanden deres. Om dere mangler en liten gibbonape.
–Faen! Bort! – Takk, takk. Idiot!
Om det lille dyret kan hjelpe dem og skjenke litt glede...
Hvordan skal man kunne hjelpe dem ved å ljuge?
– Frank! – Hei!
Kom da, Monky. Det er greit.
Wow!
Se så stygge de er.
– Tullinger. – Akkurat. Tullinger.
Å, så søt!
Monky...
Du kan ikke bli med og handle hvis du holder på sånn.
– Unnskyld. – Hva? Det der gjør vel ingenting.
Alia var akkurat sånn da hun var liten.
Akkurat.
– Hei hopp. – Hopp.
Tre blomsterjord og to kugjødsel.
Hei, hei.
Vi må nok finne på noe nytt. Ellers må vi flytte til byen.
Vi har ikke sparepenger. Det siste må Axelsson ha, så er det takk og adjø.
Vi har ikke råd til en sesong til med skibakken.
Dere skal jo ikke flytte herfra.
Ingen av oss vil jo flytte. Det vil jo ingen, men...
Be om hjelp. Vi er jo her. Vi løser det sammen.
– Eller hva? – Jeg hater penger.
Yes!
– Fru Axelsson? – Monky, hvor er du?
Hjemleveranse, takk.
– Monky? – Absolutt!
Hasse! Kom!
– Fru Axelsson? – Hva har dere gjort?!
Din lille luring.
Nå, du, min vakre prins. Seieren er min!
Jeg skal pakke deg inn i fengselshullet. Ja. Se, Monky!
Han tapte, den vakre prinsen.
Hallo der.
Kontanter.
Håper du ikke syns jeg er for gjerrig nå, men business er business.
– Jo, men... – Vi syns synd på dere, det gjør vi.
Ja. Men gjør en forandring, gjør noe nytt.
Dere er jo entreprenører.
Paul!
Han tok pengene ut av hånden min.
Ja. Men vi skylder dem jo. Sånn er det jo.
– Business is business. – Slutt å tulle.
Jeg forstår ikke hvordan det skal gå.
Et annet bosted. En annen jobb, kanskje.
– Jeg elsker dette huset. – Jeg elsker det også.
Se på Monky! Hun har tatt en henger.
– Hvor fikk hun den fra? – Hva gjør hun?
Oi! Se!
Yay!
Det er som en eventyrbane.
Hør her... Skogen bak skibakken... Kunne man ikke...?
– Jo, jo, jo! – Men hva da? Hva, hva da?
– Hva er det nå? – Frank. En sånn...
– Ja! – Nei. Nei.
Mange. Mange. En sånn der også...
– Store. Høyt opp. – Ja.
Flere stykker. Jo. Og opp, opp!
– En Eventyrbane! – Vi har ikke råd til flere ideer.
Ta den opp. Jeg trekker den litt ut og ser...
– Den er jo rund. – Hva sier du?
– Den er jo rund. – Er den rund?
Hei, Monky! Den er rund!
– Hei. – Hei, hei!
– Hei! – Hei!
– Oi, kan du dra litt... – Dra, dra, dra. Så, er det bedre?
– Hvor lang vil du ha den? – Den skal være 20.
20? Oi, det blir langt.
– Jeg tenker... Her, se her. – Ja.
– Der. Akkurat ved den. – Dere vil trenge finansiering.
Axelsson! De kan gå inn i noe sånt.
– En finansier. – Kjempebra, elskling.
Hallo. Hør her.
– Det er til mormor. – Vi inviterer dem til middag.
– Vil dere ikke ha kaffe? – Nei takk, det er bra.
– Ja! – Tusen takk.
Vi lager en modell. Det er supert.
Hva? Marianne...
– Det er spennende, dette her, hva? – Helt klin kokos.
– Vi skal hente mer kake. – Mer kake.
Iblant er alt så herlig merkelig.
Jeg trodde aldri vi skulle bli en hel familie igjen. Nå er vi det.
– Trenger du mer tau, My? – Nei takk.
Dette føles bra. Det ser bra ut her nedefra.
Hei. Familien Axelsson. Så hyggelig. Har dere... har dere penger?
Monky, det er ikke så farlig med vannet.
Herr Axelsson. Hyggelig.
– Kan du ikke bare bade? – Jeg trivs ikke i denne kjolen.
– Må jeg ha den? – Mamma! Monky vil ikke bade!
Jo, hun må også bade! Hun lukter ape.
– Tenk om de sier nei. – Det gjør dem ikke.
– Se, det er bare litt vann. – Ja, men...
Bare Axelsson har penger til å satse på noe sånt.
– Du trenger ikke være nervøs. – Nei.
Nei, jeg er ikke nervøs. Ok, litt da.
– Bedre? – Jeg er litt nervøs... her også.
Der, i dette området.
I leppeområdet.
Det fins faktisk barn her.
– Du må også bade. – Hva? Nei, jeg skal ikke bade!
Dere lukter ape, begge to.
Kom igjen, Monky!
Hva holder dere på med der inne?
Monky... Nei, Monky, ikke vær så... Ikke sånn, Monky! Nei, nei.
– Her kommer fordrinken. – Fine ender her.
– Flamingo. – Er det løv i drinken?
– De går an å spise. – De går an å spise.
– Dritekkelt! – Rasmus...!
Oh my God...!
De har tatt med seg apen sin.
Nå er det bare skjerpings. Vær en grei kompis.
Kompis? Det er en ape.
– Hei! Hei! – Hei!
Vi deler på dere. Så om du kan sitte der, og så du får sitte der.
Ja, dere kan kanskje fortelle litt om denne... spennende modellen.
Det fins jo liknende baner i andre deler av verden.
– Som går veldig bra. – Ja.
Men framfor alt er det jo at vi kan holde åpent både vinter som sommer.
– Det er jo bra for alle. – Ja, det er veldig bra å gjøre sånn.
– My, skal du ikke vise da? – Ja, gjør det. Kjør.
Hun har gjort det kjempefint her.
Vi hadde jo tenkt å presentere denne på... på... byfesten.
– Jeg tar den her. – Ja.
Det fins ulike startpunkter, så man kan begynne for eksempel her.
Og så går man her... Et annet startpunkt er den her.
Så tar man den lille linbanen og så bare kjører man ned sånn... Nei!
Og så er det de største trærne som vi kommer til å bruke.
Vi har tenkt at det skal være litt apetema.
– Ja, maskot har dere jo allerede. – Monky er ingen maskot.
– Hvordan er det med sikkerheten? – Det er stålvaiere overalt.
Og vi tar de kraftigste trærne. Så alle er kjempesterke.
– Så haker man seg fast. – Og sikkerhetsliner.
Alle kommer til å kunne gå her oppe.
– Kan dere kanskje tenke dere å...? – Å gå inn med litt penger?
Helt så enkelt er det jo ikke.
Dere trenger en forretningsplan der dere beskriver virksomheten og målet.
Så må vi gjøre en risikoanalyse for å se... Ja, om...
– Monky! – Elskling! Elskling!
– Monky! – Monky!
– Hva er det her? – Jeg vet ikke. Hun gjør aldri sånn.
Altså, den er verst.
Hvorfor skaffer dere dere ikke en hund i stedet?
– Monky er ikke et husdyr. – Nei, hun er jo din søster.
Ja, det er hun.
Din søster er død. Skjønner du ikke det?
Hun ligger nedgravd i en kiste tre meter under bakken.
Alle bare later som. Vet du det? For å være snille mot dere.
Alle skjønner at det bare er en stygg, bæsjeape.
Ekkel ape.
Hva gjør du?!
Kom igjen, Rasmus! Kom igjen!
Kom igjen, Rasmus!
Ja, kom igjen, Rasmus! Kom igjen!
Ta den vekk! Ta vekk apen! Vekk med deg, da!
–Nei men, Henry. –Nei, men nei.
Nei! Monky! Slipp, da! Slipp, Monky, slipp!
Mamma!
Hva skjedde?
Monky!
– Rasmus! Rasmus! – Rasmus!
– Monky! – Ring en ambulanse!
Den der apen er jo fullstendig gal!
Monky! Monky!
Monky! Hvor er du?
Monky!
Åtte sting?
– Pappa, ikke gå. – Å, herregud.
Åtte sting. Minst åtte sting må han sy. I rompa.
Han må ta rabiessprøyter også. Fire stykker!
Han kommer ikke til å kunne sitte på ei uke!
Angelica. Jeg lurer bare på hva dere tenker...
– Ikke ett ord til! – Nå er det slutt på leken.
Bygge en lekeplass for voksne. Det er det dummeste jeg har hørt!
Men jeg lurer bare på hva dere kommer til å si. Om Monky.
Vi får vel si at det var en hund som beit ham i rompa.
Men om jeg får se det udyret igjen, da ringer jeg til dyreparken.
Monky! Monky!
Jo...
Ambulansepersonalet sa at... dere må avlive den.
For en hund som biter et barn kan man jo ikke beholde.
Det går ikke.
Monky?
Du gjorde det for å forsvare meg. Men man kan ikke bite, Monky.
Unnskyld, Monky.
De får ikke ta henne ifra oss.
Nå er det slutt på apestrekene!
Nei! Ikke spis med hendene, Monky.
Ikke glem å vaske hendene.
Det gjør man når man har vært på toalettet. Alltid.
Om du skal sitte i lenestolen, kan du ikke gjøre...
Men du må sitte... sånn.
Forstått? Ok, bra.
Når man spiser middag, så sitter man på stolen.
Ikke på bordet.
Og armene dine flyr overalt.
Du må ta det rolig. Du må være konsentrert.
Monky, jeg vet at du vil gå ut, men du får ikke det akkurat nå. Ok?
...hoppene kan være lange, opp til åtte meter.
Familiegruppen har et eget territorium på 20 til 40 hektar–
–som bevoktes og forsvares mot andre grupper.
– Hei. – Hei, hei!
Jaså, hele familien Möllerström er ute og rører på seg.
– Hallo, Georg! – Halloi, Vivi!
– Du kommer på byfesten, hva? – Ja!
Hasse sa at han skulle lage skalldyrstoast.
Shirin skal danse magedans.
Hallo! Her kommer Georg!
Jaså, det er her dere er? Dere kommer vel på byfesten?
Nei, nei, men vi blir... vi blir hjemme i kveld.
Jeg føler meg også litt... sår i halsen.
Men du da, Frank? Hva? Kom igjen!
Ja, ja, ja.
Hallo, det er Marianne.
Det var Jan–Ove her, dyreparksjef på Panterholm.
Unnskyld at jeg ringer sånn her, men–
–jeg støtte akkurat på Gunnar Svenstedt her på vår personalfest.
Gunnar sa at du har ringt om en forsvunnet gibbonape.
Ja...?
Vi mangler en gibbonape fra en drøy måned siden.
Ja, jeg lurer så klart på om du vet noe om dette her da.
Hallo? Er du der?
Hallo?
Hoo–hoo! Hvem vil bli med på overraskelsesutflukt?
Mormor? Hvor skal vi?
– Det får du se. – Mamma...!
Men jeg vil ikke være borte fra Monky for lenge.
Ser du så fint de har det sammen?
En ape!
– Så stygg ape! – Slutt å dytte!
– Nei men... Frank! Frank! – Hva vil du?
At jeg skal låse inn min egen søster og sette henne på et zoo i et bur.
Men hun er jo ikke glad, Frank. Ingen i deres hus er glade lengre.
Vi er kjempeglade.
– Mamma. Hva holder du på med? – Ja, men hun er jo helt apatisk.
Og hva betyr det?
Apatisk? Ja, det er... Det er når man er så...
...lei seg at man ikke vil noe lenger.
Når all livslyst og glede bare har forsvunnet.
Nei men... Frank! Hun er jo allerede i et bur.
Dere har jo låst henne inn der hjemme uten en eneste liten apevenn.
Kan du ikke være på min side?
Men det er jeg, Frank. Mye mer enn du tror. Frank.
Hva da, apatisk?
Monky... Du er vel ikke apatisk.
Ok.
Ta ballen og måk den rett i storebrors hode nå.
Kom igjen, jeg lover, du får måke den rett i mitt ansikt.
Kom igjen!
Nei, ok. Da får jeg vel gjøre det selv.
Vær så snill, Monky. Kom igjen.
Hva skal jeg gjøre da?
Ball. Ikke ball.
Ai! Nei, ikke ta meg, vær så snill!
Men, Monky...
Ja! Så klart, ja.
Ta–daah! Jeg vet hva jeg har for idé! Jeg vet hva vi skal gjøre!
– Hva da? – Jeg vet hva vi skal gjøre!
Frank! Ta det rolig.
Kom! Kom da!
Ta–daah!
– Hva da, ta–daah? – Hva da, hva da, ta–daah?
– Hva er det du ta–daah–er for her? – Hun må hjem.
Hun må hjem til jungelen i Thailand.
– Men dere er jo sprø. – Ta–daah!
Ser det ikke bra ut?
Og det var du som ville at hun skulle bo med andre aper.
Ja, i en dyrepark, ja.
Men man kan jo ikke smugle en ape til Thailand.
Mamma, vær litt glad. Det er du som har villet bli kvitt henne hele tida.
Jeg vil bare at dere skal ha det bra.
Og det kommer dere ikke til å ha i et thailandsk fengsel.
Her, se. Det er siste øyeblikk. Det fins en her.
Her har vi jo. Det fins tre plasser.
Så dyrt det ble.
Ja, men det går an å kjøpe på avbetaling også.
– Monky, vi skal til Thailand. – Hør her... Kom.
Jeg ville ikke fortelle dette. For jeg ville ikke gjøre dere triste.
– Spesielt ikke deg, Frank. – Hva er det nå?
– Hva er det? – Du vet den dyreparken vi var på?
Jo, før vi dro dit ringte dem meg.
Og...
...de fortalte at de mangler en ape.
En... en gibbonape.
Ja, den rømte tre dager før den dukket opp her.
Jeg forstår at man vil ha noe å håpe på når man er lei seg.
Men iblant er det bedre å se ting som de er.
Men det gjør jeg.
Men da...
Saga døde og du så hvordan foreldrene dine ikke taklet det.
Var det vel at du fant på at det var henne?
Jeg har ikke funnet på noen ting.
Hva sier du, Frank?
Skal vi ringe dyreparken og fortelle det sammen?
–Frank... –Ok.
Men først... Se Monky i øynene og si at det bare er en ape.
– Gjør det! – Ok.
Mormors søteste lille flintis.
Men...
Jeg vet at det ikke er mulig, men det er Sagas øyne.
Ja, men... Det må finnes en slags forklaring.
Ja, det gjør det. Det er min søster.
– Fins billettene fremdeles? – Ja.
Bra. Kjøp dem.
– Ja, det spiller ingen rolle. – Vi har dem. Vi har dem.
Jeg tenker ikke la dere gjøre dette mot dere selv.
– Hva holder du på med? – Jeg redder dere. – Hallo?
Hvis du ringer dyreparken, da, da, da, da skal jeg...
Jeg skal... da... Ta bort!
– Nei men... Men My...! – Gå ut! Ut herfra!
Jeg... Nei men, kjære.
Jeg skal bare...
– Men, gud... – Gå ut! Ut!
– Men, kjære... – Åpne døren! Ut, steng!
Monky, nå skal du få komme hjem.
– Paul. – Hallo.
Skumbananer.
– Det kommer til å gå bra. – Det er klart det går bra.
Ha det. Vi ses.
Alia. Kom. Sånn ja.
Den der apen... Jeg tror jeg kommer til å savne henne.
– Æsj, nei! Nå kjører vi. – Ja, ja.
Du tar ikke for mange nå, hva?
Mange nok så hun kan slumre hele flyreisa.
Her, Monky.
Nei! Vent litt til vi kommer nærmere flyplassen.
–Jan–Ove. – Ja, dette er Marianne Körsell.
Det skjer noe forferdelig. Dere må hjelpe meg å stoppe dem.
–Du har ikke kommet til politiet. – De tenker å fly!
Vær så god. Du kan komme gjennom.
Velkommen. Du kan komme gjennom.
Du holder ut armene.
Du... den... jeg blir så tissetrengt.
Babyen danser salsa her på blæra mi.
– Dem. – Du legger dem i boksen her.
Jeg tenkte ikke på det.
Velkommen.
Du ringte om en forsvunnet ape. Og nå vil de smugle den.
Jaha, du mener vår gibbonape?
– Ja, akkurat. –Hun som tok ferie.
– Hva da, ferie? –Hun flyttet inn til sjiraffene.
Gibbonaper og sjiraffer trives veldig godt sammen.
Men hvem var det som skulle ut og fly, sa du?
Monky, gå opp. Men han kan jo... Vent, han har jo sett deg!
Mamma!
Monky, hun syns. Hun dukket ned.
– Har hun våknet nå da eller? – Gud!
Ut herfra. Frank.
Hei. Du ta skumbananer, du, hysj...? Ok?
Du spise. Ja? Ok?
Hysj! Ja. Hysj!
– Er det din ape? – Nei, det er søsteren min.
Søster?
– God dag. – God dag.
Denne veien.
Monky?
Hun går nå.
Så nå var det vel ha det da?
– Kom. – Det...
Nei, det føles ikke bra.
– Beklager. Dette funker ikke. Vi... – Det funker ikke.
– Nei! – Jo, men hun vil jo ikke.
Det er jo fordi vi ikke vil.
– Vi må la henne gå. – Nei.
Vi tar henne med nå. Og så drar vi og bader i stedet.
Vi drar til hotellet og så...
– Vi tar det en annen dag. – Nei.
Jo, vi venter. Vi trenger ikke å stresse med dette første dagen.
– Nei, hun må gå nå. – Ta det rolig.
– Vi tar henne ikke med. – Men hun vil jo ikke.
– Hun vil ikke fordi vi ikke vil! – Slutt nå! Ta henne, så drar vi!
– Beklager, vi drar nå. – Vi kommer kanskje tilbake. Kanskje.
Monky?
– Gikk hun inn? – Ser du henne?
– Kan vi...? – Ja.
Hun er helt borte nå.
Så varmt det er!
Det føles ikke som at jeg fikk sagt ha det.
– Gå tilbake til hotellet nå? – Ja, ja, ja.
Stopp bilen!
Så klart du skal gå.
Ha det, Monky.
Ha det.
Ha det, Saga. Vi ses igjen.
Pappa? Det er ok å være lei seg.
Et halsbånd? En julegave?
Han sov og han snorket i søvne.
MONKY EVENTYRBANE
Hallo, og velkommen!
Og derfor er vi ekstra glade for at akkurat dere er her.
– Takk, alle. – Takk alle som har hjulpet til.
Og Axelssons, så klart.
– Henry, du skal få prøve først. – Nei, det er ikke nødvendig.
– Jo, kom. – Jeg kjører.
Jeg gjør det.
Men det går greit. Det er ikke så skummelt som det ser ut.
Det er verre!
Jeg sitter fast hele tiden!
Hvis du bare tar det litt rolig og puster med buken.
Jeg vet ikke engang hva buken betyr!
Magen nedenfor navlen. Du vet. Mellom de der...
– Det går så bra. – Ja, jeg vet. Se.
Se som de har dekket opp der da. Og alle bare...
Dere, unnskyld at jeg ikke trodde på dere om Monky.
Det er ok.
Om du kjører fra det høyeste.
Jaha.
Du trenger ikke, mamma.
– Takk. – Slemt. Kult, altså.
Nå vet jeg hvordan døden ser ut.
Det blir ikke bare stille og tomt og svart. Det bare forandres.
– Hopp nå, da. – Kast deg ut! Ta fart!
Hopp!
Snø blir til vann, vann blir til skyer og skyer blir til snø.
Og sånn fortsetter det. Om og om igjen.
Norske tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service 2018
Ha det!