МАРЛОН БРАНДО
ВАЛ КИЛМЪР
ОСТРОВЪТ НА Д-Р МОРО
Участват още: ДЕЙВИД ТЮЛИС
ФЕЙРУЗА БОЛК
РОН ПЪРЛМАН
МАРКО ХОФШНАЙДЕР и др.
Музика ГАРИ ЧАНГ
Оператор УИЛЯМ А. ФРЕЙКЪР
По романа на Хърбърт Уелс
Сценаристи: РИЧАРД СТЕНЛИ & РОН ХЪЧИНСЪН
Режисьор ДЖОН ФРАНКЕНХАЙМЪР
Яванско море.
Самолетът ни се разби сред необятния южен Тихи океан.
Дни наред се мятахме между живота и смъртта.
На 6-ия или 7-я ден двамата мъже, които оцеляха с мен,
се счепкаха за последната ни вода.
Биха се като зверове, а не като хора.
Спри!
Бих се за живота си толкова безжалостно, колкото и те.
Защо да го правя?
Явно няма други оцелели.
Направих предварителни тестове...
Точно там е работата.
Добре...
По-добре ли сте?
Къде съм?
На кораб за далечно плаване на име "Омбак Пенари".
Кой сте вие? - Казвам се Монтгомъри.
А вие сте...
Едуард Дъглас.
Пътувах за Джакарта.
Самолетът ми... се разби.
Работя по един проект на ООН.
По мирното споразумение.
По сала имаше много кръв.
Вие бяхте единственият оцелял.
Спешно ми трябва радиостанция.
Спокойно!
Все още ви хидратирам.
На този кораб няма радиостанция.
Ще платя на капитана да ви закара до Тимор,
който е на 4 дни път, след като ме остави на райския ми остров.
Какво ми слагате? - Ще ви хареса.
На мен ми харесва. Малко "Джими Хендрикс".
Почакайте!
Вие лекар ли сте? - По-скоро ветеринар.
Извинете ме за момент.
Добре, де, по-спокойно!
Ето ви и вас.
Къде сме? - На остров Моро.
Настъпи промяна в плановете.
Трябва да дойдете с нас.
Може би е по-добре да остана.
Имаме радиостанция. Ще ви вземат след 2 дни.
Изборът си е ваш. Ако искате, останете тук,
но тия типове са похотливи животни.
Кап. Пенари ви е хвърлил око, ако ме разбирате.
Най-добре елате с мен.
Да ви помогна ли за багажа? - Не, другите ще го вземат.
Другите?
Островитяните?
Да, островитяните.
Откъде се е взел този път?
Холандците били първите бели хора, заселили този остров през 1890.
Направили кафейна плантация.
После през Втората световна дошли американците.
Японците го купили и се опитали да направят курорт,
но се провалили.
Като малък и аз имах зайче.
Казваше се Кейзи.
За съжаление, умря поради моята небрежност.
Никога не ме е бивало с животните.
Той е красавец!
Той или тя...
Какво става в главицата ти?
Мили боже!
Дръжте. - Ама, моля ви се...
Ние не ядем месо, но докторът ще направи за вас изключение.
За нашия специален неочакван гост.
Това ще е нашата малка тайна.
Много внушителен комуникационен център.
Лошото е, че само аз му разбирам, а преди да тръгнем, имаше повреда.
Не се тревожете, скоро го поправя.
Ще ви помоля да ограничите движенията си до централната сграда.
Спонсорите на проекта ни се боят
някой да не си навехне глезена и да ни съди.
В този свят хората обичат да се съдят. - Да.
Останете тук.
Няма да се бавя.
НАГРАДА АЛФРЕД НОБЕЛ
Д-Р Р.Г.В. МОРО За постижения в генното инженерство
Извинете.
Спокойно.
Кой си ти?
Току-що пристигам.
Дойдох с лодката на Монтгомъри.
Идваш от морето?
Родом съм от Англия. - Англия?
Това е друг остров.
Чела съм за него в книгите.
Казвам се Едуард Дъглас.
Едуард Дъглас...
Имаш много красиви ръце.
Прекрасни са. - Благодаря.
Ти от този остров ли си?
Баща ми ме доведе тук.
Доктор Моро?
А откъде си всъщност?
Запознахте ли се?
Тя е красива.
Истинско котенце.
У редих ви стая горе. - Чудесно.
Видях Нобеловата награда.
Мисля, че помня Моро.
Той не изчезна ли по едно време?
Мислех, че е мъртъв.
Не, все още работи.
За какво точно спечели наградата?
Изобрети самозалепващите се лепенки.
Разбирам.
И откога е тук? - От 17 години.
Направо бе обсебен от...
изследванията си
с животни.
Защитниците на правата на животните
го прогониха от САЩ.
Вече не можеш да затвориш плъх в клетка,
без да му прочетеш правата.
А вие откога сте тук?
Написах научен доклад, който беше публикуван,
започнахме кореспонденция и...
преди 10 години дойдох тук
и започнах да му помагам.
Накрая...
Нека ви покажа стаята.
Ами...
Много е приятно.
Вижте, не искам да ви се натрапвам.
Щом оправите сателитната си връзка, аз...
Ще пратят самолет да ме вземе.
Защо заключихте вратата?
За ваше добро.
Монтгомъри!
Прекрасно!
Боже господи!
Чуй ме! Ще ти помогна да напуснеш острова,
ако обещаеш да не правиш нищо, което да навреди на татко.
Да вървим. Бързо!
Там протичат някакви нестабилни явления.
Спокойно!
Ти от лодка? - Той е петопръст.
Петопръст човек е. Като теб.
Виждаш ли?
Виж.
Мое име...
Асасимон.
Трябва да ни помогнеш да намерим Тълкувателя на закона.
Бързо!
Ела.
Бързо!
Трудно е
да бъдеш човек.
Рано или късно всички искаме нещо лошо.
Да ходим на четири крака.
Да лочим вода от потока...
Да ръмжим...
вместо да изричаме слова.
Да душим по земята...
и да дращим по кората на дърветата.
Да ядем животинско месо или риба.
Да се чифтосваме с повече от един партньор
по най-различни начини.
Всичките тези неща са лоши.
Човеците не правят такива неща.
Но ние сме хора, нали?
Ние сме хора, защото Отеца ни е направил такива.
Тълкувателю на закона!
Още един петопръст човек е дошъл да чуе закон и мъдрост.
Отеца ли те повика? Дошъл си да му помагаш в работата?
Другият петопръст ни търси. Моля те, помогни ни!
Отеца!
Доведете петопръстия.
Пуснете го.
Дай му пистолета. - Какво?
Дай му пистолета.
Той е много уплашен. Дай му го.
Не!
Той няма да я нарани.
Г-н Дъглас, умолявам ви, не ги обърквайте.
Назад!
Спрете!
Спрете, за бога!
Успокойте се, г-н Дъглас.
Не прибавяйте още болка в живота на тези страдалци.
Защо го направихте?
Не усещате ли горещината? Защото аз я усещам.
Не мога да понасям слънцето заради това, което причинява на мен
и на всички живи същества на Земята.
Трябва да се върнем в лагера.
Задръжте пистолета, ако ви успокоява.
Г-н Дъглас,
преди всичко, както изисква добрия тон,
бих искал да ви представя децата ми.
Здравей. Аз съм Уагди.
Здравейте, сър. Аз съм Азазело.
Моето име е Млинг.
Вече познавате красивата ми дъщеря Айса.
Маджай, представи се, ако обичаш.
Той не иска нищо лошо. Просто проявява учтивост.
Иска само да се здрависа с вас.
Благодаря. - Това е най-чудовищното зрелище,
на което някога съм бил свидетел. Погледнете се!
Разбирам, че вероятно ви шокирам. Но също така трябва да изтъкна,
че имам слънчева алергия
и затова съм се намазал с лекарствен препарат.
Вижте тези хора!
Вижте него!
Г-н Дъглас,
не мисля, че притежавам интелектуалната способност
да концентрирам 17 години научна и експериментална работа
във...
17 минути обяснения.
Засега ще е достатъчно да кажа,
че хората, които видяхте,
и които живеят под моите грижи и закрила,
са животни, на които са присадени човешки гени,
в процеса на научни изследвания, разработени от мен.
А хрумвало ли ви е, че може би сте си изгубил ума?
Това е просто сатанинско!
"Не съдете, за да не бъдете съдени", г-н Дъглас.
"И нека този, който никога не е извършил грях,
да хвърли първия камък."
"Мир няма за нечестивците,
казва Бог мой."
Може би сега не е време да продължим с дебата.
Ще вечеряме в осем. Надявам се
да сте в друго разположение на духа и да сте по-отзивчив.
"Сред пясъците на пустинята звяр с човешки лик и лъвско тяло
размърдва хълбоци.
Отново пада мрак.
Но вече знам, че 20 века мъртвешки сън
пробудени са във кошмар, от детска люлка.
И кой зъл звяр, дочакал своя час,
прокрадва се към Витлеем да се роди?"
Млинг, беше просто прекрасно!
Благодаря ти. Да вдигнем тост.
За твое здраве.
Благодаря.
Е, г-н Дъглас, много мило, че се присъединихте към нас.
Кажете ми, Дявола още ли ви преследва?
Какво имате предвид под Дявола? Вие явно се разбирате с него.
Позволете ми да ви кажа нещо за Дявола, тъй като го познавам.
Той е онзи елемент от човешката природа,
който ни кара да унищожаваме и унижаваме.
С какво се занимавате на този остров, ако не с унищожение и унижения?
Мога да отговоря много простичко. Моля те, не така!
От 17 години се стремя да създам
известно подобрение в човешкия род.
И тук, на този остров,
аз открих самата същност на Дявола.
В смисъл?
Видях Дявола на моя микроскоп и го оковах.
Би могло да се каже по-образно -
нарязах го на парченца.
Дявола, който открих, г-н Дъглас,
не е нищо повече
от досаден куп гени.
Мога да ви кажа с пълна увереност,
че Луцифер, синът на зората,
вече не съществува.
Не разбирам как благовидните ви глупости
оправдават тези чудовищни творения.
Те просто представляват етап
от процеса на изкореняването
на деструктивните елементи в човешката природа.
Аз почти достигнах съвършенството в едно божествено създание,
което е чисто, хармонично,
абсолютно неспособно на злоба.
Ако по време на работата ми съм изневерил на човешката форма
поради присъствието на зурла, нокти или копита,
това е без значение.
По-близо съм до целта,
отколкото можете да си представите.
Какво е това?
Заешко задушено, господарю.
Престани! Господи! - Махни го от очите ми!
Азазело, кой е отговорен за това? - Г-н Монтгомъри го поръча.
Върви в кухнята! Вън!
Идете да си измиете ръцете.
Вероятно г-н Монтгомъри счита това за забавно.
Никой не ме видя да го убивам...
освен вас.
Не съм сигурен.
Какво имате предвид? - Видяхме заек в гората.
С откъсната глава.
Кой го направи? - Ло Май.
Мили Боже!
Глупак!
Утре искам всички да се съберат отвън.
Г-н Дъглас, ще ви предоставим
по-голямо забавление, отколкото сте очаквали.
Утре ще проведем съдебен процес.
Да не убивате за удоволствие.
Да не убивате от омраза.
Да не убивате никога нищо!
Това е законът.
Този закон беше нарушен. - Прошка никому!
Прошка никому!
Никой няма да се спаси от възмездие.
Кой е той?
Кой извърши това?
Нечестивец е онзи, който нарушава закона.
Чуваш ли, Ло Май?
Чуваш ли?
Ло Май.
Ло Май!
Прощавам ти, синко.
Татко...
Ло Май наруши закона.
Той уби живо същество.
Господи!
Какво направи?
Съжалявам, татко.
Мислех, че искаш да защитавам закона.
Откъде взе оръжието?
Законът гласи "Не убивай!".
По никаква причина.
Погрижи се тялото му да бъде почетено по подобаващ начин.
Да, господарю.
Ло Май!
Рядко виждах Моро, след избухването на кризата.
Той беше постоянно в лабораторията в преследването на мечтата си
да създаде съвършена човешка раса.
Никой не спомена за опита ми за бягство.
Монтгомъри, някога блестящ неврохирург,
бе сведен до положението на тъмничар на зверовете-хора.
А сега стана и мой.
Това напълно пожълтя.
Стана почти непрозрачно. Виждаш ли?
Нищо.
Просто трябва да увеличим дозата.
Ще донесеш ли пистолета за посявка?
Досадна си.
Върви, бъди добро момиче. Здравей, миличка.
Какво им давате?
Комбинация от ендорфини и хормони.
Това ги пази от регресия.
Да регресират в какво?
Ами... гледката не е приятна.
То подобрява настроението им. - Това е мой принос.
Добавям малко амфетамини, морфин,
халюциногенна гъба и прочее.
Това ги кара да са щастливи
и да се връщат за още.
Но той не се върна. - Кой? - Онзи.
Хиена! Ела тук.
Ела!
Спокойно. Ела да те боцна.
Хайде!
Хиена!
Хиена! Виж ми ръцете. Няма страшно.
Никой няма да те нарани. Точно така.
Хиена, ела!
Точно така. Хайде, ела.
Какво...
Болка...
край.
Какво?
Какво правите?
Какво става?
Той го е извадил. - Кое?
Извадил е импланта.
Те имат импланти, за да ги държим в подчинение.
Трябва да го намерим, да го упоим
и да го върнем в селото.
Лов, господарю. Лов.
Да, лов. Азазело обича лова.
Хванете го!
Говори радиостанция "Неликс". Някой чува ли ме?
Можеш ли да работиш с това?
Да, често пращам съобщения от доктора.
Чета книги и се уча.
Карам я да работи.
Не. Без това не можеш.
Донеси!
Кого мислиш, че ще повикаш?
Като се свържеш с някого, какво ще кажеш?
"Помощ, една жена-свиня ме държи в плен?"
Ще продадеш Айса на някой цирк?
Тя не е като...
нас.
Деликатна е, всичките са такива,
но и тя се нуждае от дозите си,
а извън този остров няма да ги получава.
Толкова неща не разбираш.
Защо не попафкаш?
Може да ти просветне.
Няма измъкване от този остров. Приеми този факт.
Защо ме доведохте тук?
Бях доведен тук с цел, нали?
Не мога да намеря Хиената-прасе.
Трябва да го открием, преди същата идея да хрумне на останалите.
Божичко! Стресна ме.
Как си?
Ти как си?
Мисля, че просто ще загина от тази жега.
Не я понасям.
Колкото по-дълго стоя тук, толкова по-зле става,
а проклетият Монтгомъри не прави нещо
и аз умирам от жега.
Мисля, че калорийния ми конвертор е празен.
Ще го напълниш ли?
Да, така е по-добре.
О, Боже, да!
Моля те! По-силно!
Господи! Не така!
Не толкова силно! Не съзнаваш колко сила имаш.
Трябва много да внимаваш.
Трябва да говоря с теб.
Разбира се.
Какво има?
Аз се променям.
Няма от какво да се боиш, скъпа.
Дай да видя.
Да. Има известни промени.
Дай да видя по-добре.
Да, ушите ти са пораснали. - Аз съм противна.
Как може да говориш така? Ти си истински ангел.
Ти си красива отвътре. Красива си и отвън.
Ти си изключително създание.
Помогни ми.
Тези дребни неща са само въпрос
на химически дисбаланс, нищо повече.
Не се тревожи.
Искам да бъда като теб!
Никога ли няма да стана като теб?
Надявам се, че не. Как би изглеждала, ако приличаш на мен?
Видя ли? Накарах те да се засмееш.
Каква изненада! Не исках да ви стресна.
Стори ми се, че чух някакъв шум и реших да дойда да погледна.
Значи наистина съм ви чул. Все пак е късничко.
Искаш ли бисквитка?
Не.
Чух някаква музика, беше интересно...
Ти ли свиреше?
Тогава може би ти?
Във всеки случай това ми напомни за Шьонберг,
този вид музика.
Бих искал да ви покажа нещо, което може да ви заинтересува.
Вие само се отпуснете и...
Виждате ли...
има вид музика, наречена "композиция с 12 тона" и тя звучи...
ето така.
Но има и друг вид музика,
и един човек на име Джордж Гершуин,
който е създал ето това.
Прекрасно!
Знам, синко. Знам.
Татко...
трябва да те питам нещо.
Моля.
Какво съм аз?
Ние те наричаме наш баща, но не сме като теб.
Какви сме ние?
Вие сте мои деца.
Всички сте мои деца.
Мисля, че ще е по-добре, ако идем ето там,
където да обсъдим този въпрос и аз ще ви обясня точно...
Само запазете спокойствие.
Искам да ви кажа...
нещо много важно.
Само всички запазете спокойствие.
Отпуснете се и седнете...
защото...
едно от нещата, които... - Кажи ми.
Защо правиш болката,
щом сме твои деца?
Вижте, вие сте ми деца,
но законът е необходим.
Ако няма повече болка,
тогава... няма повече закон?
Винаги има закон.
Болка...
няма вече. - Мили Боже!
Какво правиш?
Да ходим на четири крака -
това е законът.
Да лочим вода -
това е законът.
Ние не сме хора.
Да ядем животинско месо и риба по всяко време.
Това е законът.
Сега аз съм законът!
Никой няма да се спаси!
Това е законът!
Никой няма да се спаси!
Това е законът!
Има ли още закон?
Все още има... да.
Как може да има закон без Отеца?
Той не ни е напуснал.
Това ще кажа и на другите.
Че неговият дух бди над нас.
Той чака знак.
Успокой се.
Ако не беше ти, щях да кажа, че баща ти се е провалил.
Ужасно.
Но ти не си като тях.
Не си и като мен.
Ти си нещо далеч по-съвършено.
Това е процесът.
Аз се променям!
Монтгомъри ми даваше един серум.
Той е в лабораторията.
Може да спре регресията ми.
Моля те!
Помогни ми!
"Не съдете, за да не бъдете съдени.
Защото с какъвто съд съдите, с такъв ще бъдете съдени.
И с каквато мярка мерите, с такава ще ви се отмери.
Защо гледаш сламката в окото на брата си,
а гредата в своето око не усещаш?
Лицемерецо, извади първо гредата от окото си и тогава ще видиш
как да извадиш сламката от окото на брата си.
Не давайте светинята си на псетата и не хвърляй бисерите си на свинете,
за да ги не стъпчат с краката си."
Какво й е нужно? - Човек ли е, или животно?
Какво да търся? - Гневен си.
Не хвърляй...
Чуй ме. Не ме бъзикай.
Какво ми трябва?
Кажи ми какво ми трябва.
Млъквай!
Млъкни! Къде е серумът?
Копеле!
Къде е серумът? - Кое е животното?
Кое е животното?
Спокойно!
Трябва да го обмислим заедно.
Казвай. - Унищожих серума.
Всичкия.
Хиена!
Убийте го!
Аз имам огъня, който убива.
Знам къде има още...
огън, който убива.
Знам къде има още.
Покажи ни...
...и ще ти позволим да се присъединиш към нас.
Не искам повече болка. - Не. Не може!
Извади го!
Ние не сме хора.
Това е Законът!
Това е Законът.
Изгорете кея!
Никой няма да се спаси.
"И да раздам всичкия си имот,
да предам и тялото си на изгаряне,
щом любов нямам, нищо не съм.
И да раздам всичкия си имот,
да предам и тялото си на изгаряне,
щом любов нямам, нищо не съм.
Любовта не завижда..."
ДЪГЛАС 46 355/А 563м
Шерлок Холмс веднъж попитал д-р Уотсън:
Забеляза ли нещо необичайно в този кучешки лай?
Д-р Уотсън казал: Не чувам никакъв кучешки лай.
Шерлок казал: Точно това е необичайното.
ДЪГЛАС ОМБАК ПЕНАРИ
Здравей, псе.
Е...
Нещо май не се получи.
Моро искаше да превърне животните в хора, а хората в богове.
Но всичко опира до инстинкт и разум.
Какъв е инстинктът на едно куче?
Да ловува. Да убива, господарю.
Да тича с глутницата. - Искам да ида в кучешкия рай.
Сега ние сме хора.
Дъглас...
Той ми каза...
че е по-близо до целта си...
отколкото мога да си представя.
Помниш ли?
Накараха ме да повярвам...
че ми е спасил живота.
А всъщност...
през цялото време
той е възнамерявал да ми го отнеме.
Възнамерявал е
да ме използва.
Да използва моето ДНК,
за да спре твоята регресия.
Но все едно.
Той е мъртъв...
а Монтгомъри е...
луд.
Той...
Той унищожи всичкия серум.
Вървете!
Бягайте!
Оръжията! Намерете ги!
Как сте, сър?
Мисля, че се познаваме.
Кап-кап...
"Накъде си тръгнало в гората, малко момиченце?''
Котенцето ми!
Донеси!
А сега кротко, котенце,
защото ще пострадаш.
Помниш ли...
помниш ли как господарят ме биеше с камшик?
Затова пък никога не докосваше нежната ти кожа.
Хайде.
Кажи им,
че сега аз съм законът.
Не му вярвайте!
Той не е законът!
Хиена!
Добро куче!
Петопръст човеко...
Моля те, кажи им, че аз съм Бог.
Прав си.
Ти наистина си бог. - Не!
Пак.
Ти си бог.
Ти си всички богове накуп.
Кажи им
да ми се подчиняват,
както се подчиняваха на Отеца.
Всички вие убихте Отеца.
Всички ядохте от плътта му.
Така че кой е новият Отец?
Кой е Бог
номер едно?
На кого да се подчиняват?
На него?
Или на него?
Разбираш ли,
трябва да има Бог
номер едно.
Татко!
Татко...
защо?
Защо?
Ей, ти!
Остани!
Дъглас, остани тук.
Остани при нас. - Ще се върна.
Ще се върна.
Аз ще се върна.
Има хора, които могат...
Лекари, учени,
които може би ще разберат какво се е опитвал да направи Моро.
Може да открият серум, който да спре регресията.
Не. Никакви учени повече.
Никакви лаборатории. Никакви експерименти.
Мисля, че можеш да го разбереш.
Трябва да бъдем такива, каквито сме,
а не каквито Отеца искаше да ни направи.
Да ходиш на два крака...
е много трудно.
Може би на четири е по-добре.
Това е истината за всичко, което видях,
като пропускам само географското местоположение на острова,
като мярка срещу онези,
които биха искали да последват примера на Моро.
Повечето време пазя спомена в дълбините на паметта си,
като далечен облак.
Но има моменти,
когато този малък облак се разраства,
докато затъмни цялото небе.
В подобни моменти гледам хората около мен
и съзирам известна прилика със зверовете-хора.
Имам чувството, че звярът в тях взема връх
и те не са нито напълно животни, нито хора,
а някаква неустойчива кръстоска между двете.
Нетрайна като всичко, създадено от Моро.
И ме обзема...
страх.
Превод и субтитри МАЯ ИЛИЕВА