O producție MOSFILM
După romanul lui LEV TOLSTOI
RĂZBOI ȘI PACE
1812
Regia: Serghei BONDARCIUC
Ecranizare de Serghei BONDARCIUC, Vasili SOLOVIOV
Imaginea: Anatoly PETRIȚKI
Decorurile: Mihail BOGDANOV, Ghenadi MIASNIKOV
Muzica filmului: Viaceslav OVCINIKOV
Regia de sunet: Yuri MIHAILOV, Igor URVANTSEV
În rolurile principale:
Liudmila SAVELYEVA (Natașa Rostova) Serghei BONDARCIUC (Pierre Bezukhov)
Viaceslav TIKHONOV (Andrei Bolkonski)
Boris ZAKHAVA (Kutuzov)
V. STANITSIN (Ilia Andreievici Rostov) K. GOLOVKO (Contesa Rostova)
S. ERMILOV (Petia Rostov) I. GUBANOVA (Sonia)
A. KTOROV (Nikolai Andreievici Bolkonski)
A. SHURANOVA (Prințesa Maria) A. SYOMIN (Nikolușka)
I. SKOBTSEVA (Elena) V. LANOVOY (Anatole)
E. MARTSEVICI (Drubețkoi) A. STEPANOVA (Scherer)
B. SMIRNOV (Prințul Vassili)
G. CHOKHONELIDZE (Bagration) V. MURGANOV (Alexandru I)
V. STRZHELCHIK (Napoleon) G. ZOMMER (Bennigsen)
Ya. GRANTINSH (Woltzogen) D. EISENTALS (Clausewitz)
P. SAVIN (Timohin)
Pe 12 iunie, armatele occidentale trecură granița Rusiei,
și începu războiul.
Sau, altfel spus, începu ceva complet opus rațiunii
și firii umane.
Tată, mamă, trebuie să mă ascultați. M-am hotărât.
Trebuie să mă lăsați să mă înrolez. Nu mă puteți împiedica!
- Prostii. Trebuie să studiezi! - Nu sunt prostii, tată.
Fedia Obolenski e mai mic decât mine și totuși se duce.
Și-apoi, cum vreți să studiez când...
țara noastră e în pericol?
Petia, îți spun să taci!
Vorbesc serios, te asigur.
Aiureli! E cu cașul încă la gură și vrea să meargă la război!
Uită-te la el!
Doamne atotputernic!
Ia-ți lancea și scutul și ridică-te în ajutorul nostru.
Umilește-i și tulbură-i pe aceia care au venit cu gând rău împotriva noastră,
și trimite-l pe îngerul tău victorios să-i distrugă fără milă.
Doboară dușmanii noștri și zdrobește-i în picioare.
Părintele nostru, țarul!
Ura! Care dintre ei e țarul?
Care dintre ei e țarul?
Kutuzov nu i-a produs decât neplăceri țarului nostru.
Cum e posibil să-i încredințeze comanda generală
unui om care incapabil să încalece un cal și care doarme la întrunirile consiliului?
Și ale cărui moravuri sunt deplorabile.
Ca să nu mai vorbesc de calitățile sale îndoielnice de general.
Cum te poți baza pe un om atât de bătrân în vremuri ca acestea?
Închipuiește-ți. Un general orb!
Nu vede nimic. E bun doar de baba-oarba.
Niciodată nu s-a luptat armata noastră cu mai multă vitejie.
Dar soarta armatei și a patriei străbune
sunt în mâinile unui ministru bun și ale unui general rău.
Barclay se mișcă încet. Toată armata e nemulțumită de el.
Francezii au ajuns la Vitebsk.
În patru zile ar putea ajunge la Smolensk. Poate au ajuns deja acolo.
Prințe, cum vezi situația?
Eu?
Teatrul operațiunilor ar putea ajunge atât de aproape de noi, încât...
Am spus și încă mai cred că teatrul operațiunilor e Polonia,
și că inamicul nu va trece niciodată de râul Niemen.
Când se va topi zăpada, se vor îneca în smârcurile din Polonia.
Dar, prințe, articolul spune că au ajuns deja la Vitebsk.
Ah, articolul... da, da, da.
Fiul meu spune că francezii au fost învinși.
Lângă ce râu zicea?
Prințul n-a spus asta niciodată.
Mihail Ivanovici, spune-mi mai bine ce planuri ai.
Înainte! Luați totul!
Îi dau foc cu mâna mea!
Nu le las nimic diavolilor ălora!
Nu se mai simțea în largul său nicăieri.
Dar cel mai rău era la locul său obișnuit, pe divanul din birou.
Divanul acesta îl înspăimânta din pricina gândurilor negre
care îl împresurau când se odihnea acolo.
Nu, nu așa!
Nu mai găsești pace nicăieri, la naiba!
Da, trebuia să mă gândesc la ceva important în noaptea asta...
Zăvoarele? Nu, era ceva în legătură cu salonul.
Tișka! Despre ce am vorbit la cină?
Despre prințul Mihail.
Taci! Știu, despre scrisoarea prințului Andrei.
Francezii au ajuns la Vitebsk.
În patru zile ar putea ajunge la Smolensk. Poate au ajuns deja acolo.
Tișka!
Nu, nimic.
N-am nevoie de nimic.
Mă doare sufletul.
Prințesei i-e teamă.
Mă doare sufletul.
Sufletul... sufletul doare.
M-am gândit... numai la tine.
Te-am chemat toată noaptea.
Dacă aș fi știut! Mi-a fost teamă să intru.
- Nu dormeai? - Nu, nu dormeam.
De ce n-ai venit, draga mea?
Mulțumesc pentru tot ce ai făcut, copilul meu drag...
Iartă-mă și mulțumesc.
Vrei să-l chemi pe Andriușa?
Am primit o scrisoare de la el.
Unde e?
E cu armata, tată. La Smolensk.
Da, Rusia s-a prăpădit.
Au omorât Rusia!
Vreau să încerc să cânt din nou. Să-mi mai treacă timpul.
E o idee excelentă.
Știți, Nikolai a fost decorat cu Crucea Sfântului Gheorghe.
Sunt atât de mândru de el...
Știu. Eu i-am trimis înștiințarea. Nu vreau să te întrerup.
Credeți că nu s-ar cuveni să cânt?
Nu. De ce să nu se cuvină? Dimpotrivă.
Dar de ce mă întrebi?
N-aș vrea să fac ceva care să vă supere.
Am deplină încredere în dvs.
Însemnați mult pentru mine, mi-ați fost de mare ajutor.
Înștiințarea aceea spunea că Bolkonski este din nou pe front.
Credeți că va putea să mă ierte vreodată?
Va înceta vreodată să-mi poarte pică?
Ce credeți?
Cred că nu e nimic de iertat.
Eu, în locul lui...
Dumneavoastră sunteți altfel.
Nu cunosc pe nimeni mai bun și mai generos decât dvs.
Cred că dacă nu m-ați fi ajutat când am avut nevoie, și acum,
nu știu ce s-ar fi ales de mine.
Pentru că...
Da, am uitat... Trebuie să plec acasă.
De ce vreți să plecați?
Pentru că... Am niște treburi.
Nu! De ce?
Spuneți-mi...
Ați auzit vestea cea mare? Kutuzov a fost numit feldmareșal!
Toate problemele au fost rezolvate. Sunt atât de bucuros, încântat!
În sfârșit avem drept conducător un adevărat om!
- Am auzit că e orb, prințe? - Aiureli. Vede destul de bine.
E un tip foarte inteligent, îl cunosc de multă vreme.
Vine!
Avem oameni atât de buni, și ne retragem tot timpul!
Bună dimineața, prințe. Ce mai faci, dragul meu? Haide, vino.
Am trimis după tine pentru că aș vrea să te țin lângă mine.
Vă mulțumesc, dar mi-e teamă că nu mai sunt bun pentru statul-major.
M-am obișnuit la regimentul meu. M-am atașat de ofițerii mei și cred că și ei de mine.
Mi-ar părea rău să plec de la regiment.
Dacă refuz onoarea de a fi lângă dvs., vă rog să mă credeți...
Îmi pare rău. Mi-ai fi fost de folos, dar ai dreptate.
Nu aici e nevoie de oameni.
Regimentele ar fi altfel decât acum,
dacă toți sfetnicii ăia ar face treabă acolo, ca tine.
Îmi amintesc de tine de la Austerlitz.
Da, n-am uitat. Când țineai steagul în mână...
Of, sfetnicii ăștia...
Am o grămadă de sfătuitori, și oameni puțini.
Repede, vor să facă totul repede, dar graba strică treaba.
E destul de ușor să cucerești o fortăreață, dar e greu să câștigi o campanie.
E nevoie de timp și de răbdare.
La Rușciuc, Kamenski și-a folosit soldații, iar eu, răbdarea și vremea.
Și am cucerit mai multe fortărețe decât Kamenski.
I-am obligat pe turci să-și mănânce caii.
Lasă-mi timp, și așa vor păți și franțuzii!
Crede-mă pe cuvânt, îi voi face să mănânce carne de cal!
Dar tot va trebui să acceptăm confruntarea, nu-i așa?
Trebuie, dacă insistă toată lumea.
N-avem ce face.
Ei, la revedere, băiatul meu, mergi cu Dumnezeu pe drumul tău!
Știu că drumul tău este drumul onoarei.
Nu uita că mi-e sufletul îndurerat de pierderea ta,
și că pentru tine nu sunt Excelența Sa, nici prinț, nici comandant,
ci îți sunt doar un părinte.
Merg fetele la scăldat, Merg fetele la scăldat,
Albinuță, nuță, nuță, frumușică, șică, șică
Este Luța, albinuța, draga mea!
Albinuță, nuță, nuță, frumușică, șică, șică
Este Luța, albinuța, draga mea!
Își dau jos rochițele, Își dau jos rochițele...
Ce crezi, drag compatriot, ne vor lăsa să stăm aici,
sau ne trimit la Moscova?
Azi n-am văzut doar soldați, ci și țărani!
Acum iau și țărani, fără să facă deosebire.
Vor să adune cât mai mulți oameni.
Cuvântul de ordine e Moscova.
Acum nu mai e de ales.
Conte, cum de vă întâlnesc aici?
Voiam să arunc o privire...
- Da, aveți ce vedea. - E îngrozitor...
Ăștia sunt de ieri.
Ne-am bătut toată noaptea pentru reduta Șevardin.
Am suferit pierderi grele și a trebuit să le cedăm poziția.
Aș vrea să cer permisiunea de a lua parte la bătălie.
Îmi puteți spune unde sunt pozițiile noastre?
Asta nu ține de mine.
Treceți de Tatarinov, unde se fac multe săpături.
Urcați pe o colină și veți vedea totul.
Se vede totul? Dacă ați putea...
V-aș fi arătat drumul, dar sunt chemat la comandament.
Va fi o bătălie mâine, și din cei 100.000 de soldați
ne așteptăm la cel puțin 20.000 de răniți.
Și n-avem brancarde, paturi și doctori nici pentru 6.000 de oameni.
Într-adevăr, avem 10.000 de căruțe, dar nu e deloc suficient.
- Uită-te la ăla cu pălărie! - Ce e cu el?
O să-i bage-n sperieți pe franțuzi!
O fi vreun doctor.
Devotamentul lui Pierre și dorința de sacrificiu,
născute din înțelegerea nenorocirii abătute asupra tuturor,
îl atrăgeau irezistibil spre locul iminentei bătălii.
Iertați-mi întrebarea, ce sat este acela din fața noastră?
- Burdino, cred... - Borodino.
Aceia sunt oamenii noștri?
Da. Iar mai încolo sunt francezii. Uite, îi poți vedea.
- Unde? - Se pot vedea cu ochiul liber.
- Și acolo? - Sunt oamenii noștri.
Ai noștri, înțeleg! Dar acolo?
Tot francezii.
Ieri era locul nostru, dar acum e al lor.
Cine sunteți? Medic?
Nu, mă uit doar...
O aduc.
O aduc pe Maica Sfântă, protectoarea noastră!
- Fecioara din Iversk! - Fecioara din Smolensk!
Maică preasfântă, păzește-ți slujitorii.
Slavă Tatălui, Fiului și Sfântului Duh,
acum, de-a pururea și în vecii vecilor.
O, Maică preasfântă, păzește pe robii tăi de nenorocire,
pentru că tu ești nădejdea noastră,
zid de nepătruns și apărătoare.
Iartă-ne, o, Maică preasfântă,
gândurile, vorbele și faptele noastre păcătoase
și alină durerile celui aflat în suferință.
Pentru că nu avem altă nădejde,
nu avem altă speranță,
decât în tine, apărătoarea noastră.
Ajută-ne, milostivește-te de noi.
În tine ne punem speranțele,
și pe tine te slăvim.
Pentru că suntem robii tăi,
și ne mândrim cu tine.
Știa că lupta de a doua zi
va fi cea mai aprigă dintre toate bătăliile la care a luat parte,
și posibilitatea morții i se înfățișa
vie, simplă și înspăimântătoare.
Patria... Pierderea Moscovei.
Iar mâine voi fi mort.
La ce bun această încercare, dacă mâine nu voi mai fi?
Nu mai sunt! Și atunci ce rost are încercarea asta?
Viața va continua altfel,
dar eu nu voi mai ști nimic. Nu voi mai exista.
Nu voi mai exista niciodată.
Înălțimea Voastră, flancul stâng al batalionului nr. 2
a fost amplasat mai aproape de satul Semionovskaia.
Au fost postate santinele în fiecare escadron.
Cine e acolo?
Ce vânt te aduce aici? Nu m-aș fi așteptat să te văd!
Am venit... așa...
E interesant. Aș vrea să văd bătălia.
Ce mai e nou la Moscova? Familia mea? Au ajuns în sfârșit acolo?
Da, au ajuns. Julie Drubețkaia mi-a spus că au ajuns.
Am fost să-i văd, dar tocmai plecaseră la moșie.
Am reușit să trec în revistă dispoziția trupelor.
Fiind civil, nu pot pretinde că înțeleg pe deplin,
dar cred că în linii mari am înțeles situația.
Mi se pare că poziția noastră...
Cred că flancul stâng e prea slab,
în timp ce flancul drept e prea lung.
Prin urmare, ai înțeles dispoziția trupelor noastre?
Da. Adică în ce sens?
Victoria nu depinde și nu va depinde niciodată
de armament, de mulțimea oamenilor și cu atât mai puțin de poziția trupelor.
Dar de ce depinde?
De ceea ce mă animă pe mine și pe fiecare soldat.
De ce am fost înfrânți la Austerlitz? Din cauza pozițiilor?
Absurd. Nici vorbă de așa ceva.
Nu voiam decât să plecăm mai repede de pe câmpul de luptă.
Dar mâine ce ne așteaptă?
După mine, e destul de simplu:
100.000 de ruși și 100.000 de francezi se vor întâlni pe câmpul de luptă.
Acești 200.000 de oameni se vor lupta.
Vor învinge aceia care se vor lupta mai aprig și se vor cruța mai puțin.
Mâine, orice s-ar întâmpla, vom câștiga bătălia!
Excelență, e purul adevăr. Ce mai avem de pierdut acum?
Soldații din batalionul meu nici măcar nu și-au mai băut votca!
"Nu e momentul pentru așa ceva", ziceau.
...Da, au intrat adânc în inima țării.
Acolo, undeva, am un tată, un fiu și o soră, la Dealurile Golașe.
I-au cedat toată Europa lui Napoleon, și acum au venit să ne dea lecții.
Buni învățători!
Așadar, crezi că vom câștiga bătălia de mâine?
Da. Și-ți mai spun că, dacă ar fi după mine,
eu n-aș lua prizonieri.
Francezii mi-au distrus casa și acum vor să distrugă Moscova.
M-au insultat și mă insultă în fiecare secundă.
Sunt dușmanii mei. Sunt toți niște asasini.
Și așa gândește toată armata. Trebuie omorâți.
Jefuiesc, îmi omoară tatăl și apoi vorbesc mărinimie față de învins.
Nu, fără prizonieri. Să-i ucidem și să fim pregătiți să murim!
Războiul nu e un act de curtoazie, ci lucrul cel mai murdar de pe pământ.
Ar trebui să înțelegem asta și să nu ne jucăm de-a războiul.
Ar trebui să luăm în serios această necesitate atroce.
Gata cu minciunile: dacă e război, atunci să ne războim, nu să ne jucăm.
Se întâlnesc ca să se omoare unii pe alții, cum vom face noi mâine;
se măcelăresc și mutilează zeci de mii de oameni,
și apoi se duc la biserică să țină slujbe de mulțumire
pentru că au reușit să omoare atât de mulți oameni,
ba chiar umflă numărul morților și slăvesc victoria,
gândind că meritul le e cu atât mai mare, cu cât au omorât mai mulți oameni.
Cine reușește să omoare mai mulți, acela e considerat cel mai merituos.
Cum poate Dumnezeu să privească de sus și să-i asculte?
Of, dragul meu băiat...
În ultima vreme, viața mi-a devenit un chin.
Dar poate nu va mai fi așa mult timp.
Dar văd că te ia somnul și e timpul să mă culc și eu. Haide, du-te.
Du-te, trebuie să dormi bine înainte de luptă.
Adio, du-te! Nu știu dacă ne vom revedea sau nu...
Simt că a fost ultima noastră întâlnire.
Du-te, dragul meu, Hristos să te păzească.
Batalion, înainte marș!
Repede, o ghiulea!
Domnule, dați-mi voie să vă rog să vă dați la o parte.
Nu vă e frică? Mă uimiți, domnule.
- Dar vouă nu vă e teamă? - Ba bine că nu!
Dacă te prinde una, îți scoate măruntaiele. Cum să nu-ți fie frică?
Noi suntem soldați, ne facem datoria... dar ne miră să-l vedem pe domnul aici.
La locurile voastre!
Înainte marș!
La atac, înainte marș!
Încărcați! Foc!
Bravo!
Pregătiți! Foc!
Batalion, strângeți rândurile și înainte marș!
- Dar rușii? - Rezistă, alteță.
Înseamnă că nu s-au săturat. Atunci să le mai dăm câteva!
Mai vine una!
Nu aici! Peste infanterie.
Ce e, o cunoști?
Mai la dreapta.
Mai trage o dată!
Tunurile 4 și 5, mitraliați infanteria!
Uite, aia era cât pe-aci să-i zboare pălăria gentilomului nostru.
Ce panaramă!
Ce e, vulpițelor? Nu e bună fiertura noastră?
Pot îndrăzni să-i sugerez Majestății Voastre să ia micul dejun?
Sper că pot deja
s-o felicit pe Majestatea Voastră pentru victorie.
Cară-te!
Tunul numărul 10! Înainte!
Permiteți-mi să raportez, domnule.
N-au mai rămas decât opt runde. Continuăm să tragem, domnule?
Mitralii!
Înălțimea Voastră, am recucerit avanposturile.
Prințul Bagration e rănit.
Aleargă la prințul Piotr Ivanovici, și află exact cum stă situația.
Înălțimea Voastră...
Regimentul prințului Andrei era ținut în rezervă.
Fără să se miște din loc și fără să tragă un singur foc,
regimentul pierduse deja o treime din oameni.
- Spune-le oamenilor să stea jos. - Da, domnule.
Batalionul întâi, pe loc repaus!
Batalionul doi, pe loc repaus!
Stâng, stâng, stâng...
Nu mai e muniție, domnule.
Fuga la rezerve, aduceți cutiile cu muniție!
Mă duc eu.
Dle aghiotant, spune-le oamenilor să nu se îngrămădească.
Ferea!
Dle colonel!
Culcat!
Să-mi fi sosit clipa? Nu se poate, nu vreau să mor.
Îmi place viața! Iubesc iarba, pământul, aerul acesta!
Fraților!
Pregătiți!
Înainte marș! Răspândiți-vă!
Baterie, foc!
...au fost atacate de cavaleria generalilor Lataf și Uvarov.
Toate punctele forte ale pozițiilor noastre au căzut în mâinile dușmanilor,
și nu avem suficiente trupe să-i respingem.
Oamenii fug și e imposibil să-i oprim.
Am considerat că nu am dreptul să vă ascund ce am văzut.
Trupele noastre sunt în debandadă totală.
Cum îndrăznești...
Cum îndrăznești, domnule, să-mi spui una ca asta?
Nu pricepi nimic.
Dușmanul a fost respins în stânga și înfrânt pe flancul drept.
Dacă ai văzut anapoda, domnule,
atunci nu vorbi de lucruri la care nu te pricepi.
Fii bun și du-te imediat la generalul Barclay
și informează-l că am de gând să-i atac pe francezi mâine.
Inamicul e înfrânt!
Mâine îi vom izgoni de pe pământul sfânt al Rusiei!
Raievski! Uite-l pe eroul meu!
Înălțimea Voastră, oamenii noștri sunt stăpâni pe poziție.
Francezii nu îndrăznesc să mai atace.
Kaisarov! Ia loc și scrie ordinul de zi pentru mâine.
Iar tu fă turul liniilor și anunță că mâine vom ataca.
Dar în aceeași seară și în ziua următoare,
veștile despre pierderi uriașe au curs neîncetat.
Jumătate din armată era scoasă din luptă.
O nouă bătălie se dovedea practic imposibilă.
...Dormi, puiul meu, Andrei al meu...
Nani, nani...
Dormi, puiuț, nu mai plânge.
Au zburat păsărelele
Și-au venit lângă pătuț.
Nani, nani...
Doamne! Ce se întâmplă?
Ce caută aici?
Somnul greu și fără vise
Dă târcoale caselor.
Nani, nani,
Dormi, puiul meu, nu mai plânge.
Pe pământ, peste culcușuri
Vine și-și ia zborul.
Nani, nani...
Și nu era prima dată, în ora și în ziua aceea,
când se întunecau mintea și conștiința acelui om
care purta povara a ceea ce se întâmplase mai mult decât oricine.
Și niciodată, până la sfârșitul zilelor sale,
n-a reușit să înțeleagă nici binele, nici frumosul,
nici adevărul, și nici nu a realizat adevărata semnificație a faptelor sale,
care erau întru totul opuse adevărului și binelui,
prea îndepărtate de tot ce e omenesc,
pentru a-și putea da seama de semnificația lor.
Dar cum putea el oare să-și renege faptele,
când erau lăudate de jumătate din lume?
Și astfel a fost obligat să respingă adevărul,
binele și tot ce e omenesc.
Destul, nenorociților, destul. Încetați!
Nu vă dați seama ce faceți?
Epuizați, nemâncați și neodihniți, oamenii din ambele tabere
începeau să se întrebe
dacă mai are rost să se măcelărească unii pe alții.
Omorâți pe cine vreți voi, faceți ce vreți,
dar eu m-am săturat.
Dar o forță misterioasă și de neînțeles
îi îndemna pe acești oameni
să-și continue îngrozitoarea lucrare,
care fusese începută fără voia lor.
Victoria morală,
care îi obligă pe dușmani să recunoască
superioritatea morală a adversarilor și propria slăbiciune,
fusese câștigată de ruși la Borodino.
Consecința directă a bătăliei de la Borodino
a fost fuga lui Napoleon din Moscova,
moartea a 500.000 de soldați ai armatei invadatoare,
și prăbușirea Franței napoleoniene,
asupra căreia s-a abătut la Borodino, pentru prima dată,
mâna unui adversar cu un moral mai puternic!
Sfârșitul seriei a treia