Pokud je vesmír i čas nekonečný, může se prý stát cokoliv.
Takže se nevyhnutelně stane všechno, i to, co je nemožné.
Takové vysvětlení je stejně dobré, jako každé jiné.
Spousta příběhů začíná v baru, takže tam začneme i tenhle.
Já tam sice nebyl, ale chci vám tam ukázat jednoho chlapíka.
V každé kultuře na světě znají někoho, kdo lidem plní přání,
až na americkou. Arabové mají džiny, Irové leprechauny,
Číňani draky a opice, Evropani víly a skřítky. A co my?
Santa Clause?
Santa Claus nosí dárky, ale přání neplní.
Čert plní přání!
Ten byl už před naší kulturou. Neplní přání, chce něco za něco.
- Tak se dám podat. Koho máme? - Nikoho. A o tom je moje práce.
Naše kultura je zvláštní, protože takovou bytost nemáme.
- To se pleteš, kamaráde. - Cože?
V Americe existuje chlapík, co lidem plní přání.
- Ale každému jenom jedno. - A kdože to je?
J.P. Grant. Tak si obvykle říká, má i jiná jména. Ale najít ho,
- to už spíš narazíš na džina. - Že jsem o něm ještě neslyšel.
Protože americká kultura je mladší než irská nebo arabská.
- Moc lidí ho ještě nepotkalo. - Ale vy asi jo?
Potkal jsem ho na dálnici I 60.
Náhodou. To je jeho styl. Lidi ho nenajdou, on si najde je.
Najednou se objeví a nikdo neví, co je zač, dokud se sám neprojeví.
Většinou si z nich vystřelí, podfoukne je, i to je jeho styl,
ale občas, když se mu někdo líbí, tak se chová slušně.
Jeho otec prý byl leprechaun, přišel sem spolu s Iry.
Byl, jako všichni leprechauni, na ženský a zbouchnul Indiánku.
Čejenům zabrali pozemky, a tak tu zůstal sám,
míšenec s magickými schopnostmi.
Říkáte dálnice I 60?
Jak vypadá ten J.P. Grant?
Červený motýlek. Kouří dýmku, na které je vyřezána opice.
Radši o něm v té práci nepište, bude lepší, když se o něm lidi nedozví.
- Tak jo. - Dobrou noc.
Pojďse podívat, Quincey, žádná dálnice I 60 neexistuje.
Je tu 65, 64, 66 a 69. Ale šedesátka žádná.
- "V neděli 2 piva za cenu 1." - Dneska toho všichni nakecají.
Červenej motýlek, fajfka s opicí, splněný přání, to určitě...
Sakra, musí to být do dvanácti! Jo, hoří to.
Tak zavolej Wesovi.
Do prdele!
- Zlomená čelist. - Promiňte, neviděl jsem vás.
Nestalo se vám něco? Pojdte.
Propána!
- No tohle! Moje kolo! - Promiňte, já vám zaplatím...
Sakra práce! Podívejte na můj oblek! Do prdele!
Kurva! Vjedenáct mám obchodní schůzku. To je průser!
Bez telefonu jsem namydlenej!
Do prčic!
Vše, co se stane, má svůj smysl. Já asi potřeboval nové kolo.
A já bych potřeboval, aby se to tak neposralo! To je den na hovno!
Sakra! Přál bych si, aby se to nestalo! Nikdy!
To je vaše přání? Přejete si, aby se to nestalo?
- To si, kurva, pište! - Jak je libo, pane Baker.
Jak to, že víte, jak se jmenuju?
Sakra, musí to být do dvanácti. Hoří to.
Aťti Wes zafaxuje...
Mluv víc nahlas, neslyším tě.
Někteří lidé prostě nevědí, co by si měli přát.
V hlavních rolích
DÁLNICE I 60 Příběhy z cesty
Já se v tom příběhu objevil v úterý 18. září, na své narozeniny.
Na své dvaadvacáté narozeniny.
Já jsem Neal Oliver, a tady ten chlív je můj byt v St. Louis,
kde se radím o velkých věcech na www.majordecisions.com
"Mám si na ten oběd vzít kravatu?"
"Ano"
Sakra...
- Všechno nejlepší. - Děkuju.
Určitě se nezlobíš, že s tebou nejdu?
Ne, přece zkouška z psychologie je důležitější než koncert.
Ne! Počkej s tím až na ten oběd. Rodina si to tak přeje.
Tohle si otevři, přinesla jsem ti poštu.
Tohle je tvrdá skutečnost, akademie mi zamítla stipendium.
- Aspoň bys to měl otevřít. - Zamítnutí poznám podle váhy.
Nevhodné pohlaví, nevhodná barva pleti a moc bohatá rodina. Bohužel.
Fotříkovi ale nic neříkej.
- Ty jseš ale divnej. - Proč?
Grapefruit se má překrojit a jíst lžičkou, ne loupat jako pomeranč.
- To je zase ona. Mám žárlit? - Kdyby byla skutečná...
Zdálo se mi o ní. Byla ve vězení. To asi něco znamená.
A já ti povím co. Někdy jsi ji potkal, udělala na tebe dojem,
tak se ti o ní zdá, kreslíš ji, a tím ten dojem umocňuješ.
Čím víc ji kreslíš, tím víc se ti o ní zdá, to je začarovaný kruh.
Přestaň ji kreslit a přejde to.
Děkuji, profesorko Jungová, ale já ji kreslím rád.
A co mám vybrat? Dnes je poslední termín pro Conradovu cenu.
- Mám tam něco poslat? - Mě se neptej, já to nehodnotím.
Vím jen, že i když něco děláš rád, nemusíš na tom budovat kariéru.
"Mám přihlásit nějaký obraz na Conradovu cenu?"
"Ne"
Na, nic si z toho nedělej.
Jak jsem říkal, všechno to začalo na mé dvaadvacáté narozeniny.
Na tradiční narozeninové oslavě. Restauraci jako vždy vybíral otec.
Byli tu všichni jako obvykle: Sally, kterou naši mají asi radši než já,
můj táta Daniel, advokát, máma Marlene, žena advokáta,
a moje sestra a nejlepší kamarádka Nancy, bez ní bych se tu asi zbláznil.
Co sis přál? Kéž by to bylo něco, co se týká nás dvou!
Řekla bych, že by si přál zase skočit s padákem.
- To chraň Bůh. - No to snad ne.
Když to řeknu, tak se to nesplní.
To jsou pověry. Ve skutečnosti se to říct musí, to souvisí s karmou.
Musí se to říct, jinak se to nesplní.
To jsem ještě neslyšel.
Ale je to tak, věřte mi. Já to vím. Nakrájím vám to.
- Teďnám to musíš říct. - Tak povídej, brácho.
Tak jo. Přál jsem si...
- Znát odpověď. - Znát odpověd? Na co?
Odpověďna smysl svého života.
Tady je. Všechno nejlepší, synu.
Tvůj poukaz na Bradford na postgraduální stipendium.
Půjdeš jen na přijímací pohovor
Já to vím jistě za nás za oba.
Poslední svíčka, která zhasla. Vemte si ji.
Tedy jestli chcete, aby se vám to přání splnilo.
Díky.
Paráda! Moje oblíbená barva. Děkuju.
Sobolí štětce! Nancy, ty jsi poklad.
- Děkuju. - Nemáš zač.
A teďzlatý hřeb. Všechno nejlepší, synu.
Ohnivě červená! Kabriolet v téhle barvě jen tak neseženeš.
Vstřikování, 160 koní, zabudovaný telefon...
vlastní poznávací značka. V tvém věku bych za něj dal cokoliv.
Je načase, aby ses změnil, a líp snad ani začít nemůžeš.
Zase to bral podle sebe. Červená je jeho oblíbená barva, ne moje.
"To je ložený" - jeho heslo. Čeká asi, že budu jako on.
- Že je to ten nejlepší dárek? - Úžasný! Neprojedeme se?
Tak co?
Neale!
Hochu! Zavolejte pohotovost!
Neale, jsi v pořádku? Řekni něco! Synku!
Neale!
"Úterý, 18."
"Brzy se uzdrav, zlato. Máma a táta"
Ahoj. Na tom nejtenčím těstě.
- Už jsi v pořádku? - Jo, bolí to, jen když myslím.
Chtějí si mě tu nechat přes noc. Ráno si otestují, jestli vnímám.
- Ty jseš anděl, Nancy. - Já vím.
A jak vnímáš tátu, co ti koupí dárek, který by sám rád dostal?
- Já bych řekl škoda slov. - Takže vnímání máš dobrý.
Tak ses vyhnul odpovědi na otázku, co říkáš tomu autu.
Naši za chvíli přijdou. Co jim budeš říkat ted?
Lži.
- Pravda je naštve. - Třeba by to bylo dobře.
Ne, to bych se zase dočkal kázání, jak jsem ho zklamal.
Radši si to nechám pro sebe. Třeba ho někdo ukradne.
Nejdřív si dáme zahřívací kolo. Ukážu kartu, a ty řekneš barvu.
Budu to zrychlovat a ty budeš muset udržet tempo.
Tak jo.
Káry. Trefy... piky... srdce... káry...
Piky... káry... srdce... trefy... piky... srdce...
káry... trefy... srdce... piky... káry... trefy...
piky... srdce... trefy... piky... srdce...
- Udělal jsem to? - Ne.
To dokáže jen málokdo.
Černé káry? Červené piky? To je podvádění!
Ty jen předpokládáš, že všechny káry jsou červené a piky černé.
Protože mají podobné tvary, tvoje mysl si to tak usnadní,
vychází z minulých zkušeností a nečeká, že to může být jinak.
Vidíme to, co očekáváme, a ne to, co tam skutečně je.
Děti, které karty ještě nehrály, to udělají vždycky.
Napadá tě, kolik dalších věcí, zvuků nebo vůní máš před sebou,
ale nevnímáš je, protože to tak máš zakódované.
Paradoxně ale, když ten test budeš dělat znovu, uděláš ho.
Když víš, že piky můžou být červené, dokážeš je vnímat.
Tvůj mozek funguje jako dálnice, co vede z jednoho místa do druhého,
ale místa mezi těmi body, mimo tu dálnici, jsou nejzajímavější
a většina lidí kolem nich jen prosviští.
Hezkej trik, ale málokterý karty mají červený piky a černý srdce.
Jak to můžeš vědět?
Pane Olivere, jsem doktor Craig. Cítíte se na nějaký ten test?
Ano.
- Měl jsem zahřívací kolo s Rayem. - S kým?
- S tím, co vyšel, s kartami. - Žádného Raye tu nemáme.
Teďtu byl! Takovej cvok s kartami v zeleném plášti.
Personál nosí modré. Co kdybychom udělali test na vnímání barev?
Upadla vám srdcová sedma.
Pojďdál, synu.
Tak co to nové auto? Paráda?
Jo, tati. Naprostá paráda.
Co máš na srdci?
Pořád si ještě nejsem jistý s tím stipendiem.
Přijde mi to takový moc snadný, chápeš?
Stálo mě to léta práce, aby tys to měl snadné.
To chceš až do konce života dělat noční ve skladu?
To dělám jen proto, abych tě nemusil prosit o peníze.
Řeknu ti, jaká je moje filozofie. A to je ložený.
Když ti někdo nabízí výhodu, ber to.
A to stipendium je výhoda, otevře ti dveře na jakoukoliv školu.
Copak Amerika potřebuje dalšího právníka?
Dobrého ano. Takoví se vždycky hodí.
- Tohle stálo třicet táců? - 32200.
- Přeplatil jsem dva kupce. - To je peněz za takovou mazanici.
To je vidět, jak se vyznáš. Je to Franklin Samuel, ten má renomé.
Pokud ty někdy něco prodáš, zdůrazňuji to "pokud",
pak tvůj názor bude mít nějakou váhu.
Prostě si ještě nejsem jistý. Chtěl bych to na čas odložit.
Proč jako?
Abych si to promyslel. Urovnal si to v hlavě.
A ztrácel čas malováním? To je jen hobby a tak to zůstane.
To stipendium dostaneš, protože v radě je Pratt. Napřesrok nebude.
Když toho nevyužiješ teď, žádné příště nebude. Měl bys to zkusit.
Když pak usoudíš, že práva nejsou nic pro tebe, smířím se s tím.
Ale aspoň budeš mít ten Bradford. A to je vždycky ložený.
Pak se můžeš rozmýšlet.
Takže půjdeš na Bradford? Říkal jsi, že nevíš.
Taky že nevím. Ale byla by hloupost to nezkusit.
Aby se fotřík nezlobil? Když ti koupil to autíčko?
Jen zvažuje možnosti. To je zralé uvažování. Měli bychom ho podpořit.
Hledej na svých bližních to dobré.
Na křídlech vánku blíží se láska.
Hlavně zdraví, úspěch bude následovat.
15. října. Určitě to chceš?
15. října, to mám přijímací pohovor na Bradford!
Ukaž to.
Nachytals mě, je to prázdný.
Jak to?
Já bych do tý lodi nikdy nevlezla.
Všechno opustit, nevědět, kam poletíš...
To bys udělal? To snad ne. Nechat tu rodinu, přátele a co z toho?
Haló, Země volá Neala. Co se stalo?
Ta moje věštba, stálo tam: "15. října. Určitě to chceš?"
Vůbec nevím.
Jak jsem ti to ukazoval v restauraci, víš, co tam bylo?
- Co s tím pořád máš? - Protože mi to vrtá v hlavě.
To je projev tvé nejistoty z rozhodnutí. To je přirozené.
Rozhodl ses dobře, jseš bezva.
Na.
Pořádně si natáhni a buďv klidu.
Jaká je pravděpodobnost, že ze všech koláčků v kuchyni
přinesou zrovna tenhle k našemu stolu a já si ho vyberu?
Ten lístek byl prázdný. Prázdný, jen sis to představoval.
Představoval? To zrovna. Slušně mi řekla, že mám vidiny.
Hezká myšlenka.
Měl jsem noční ve skladu potravin, chystal jsem zásilky na ráno.
Líbilo se mi to ze tří důvodů. Jednak jsem měl vlastní práci,
platili mi dost na to, abych nemusel chtít prachy od fotra,
a tátu štvalo, že jeho syn dělá takovou podřadnou práci.
Slyšel jsem, že končíš a budeš teď právník s parádním fárem.
- Už aby. - Nech kluka na pokoji.
Nezapomeň, že ať se dostaneš jak chceš vysoko, bude to furt stejný.
- Jako na střední. - Na střední?
V životě to je jako na střední, jen se tomu říká jinak. Jako tady.
Místo ředitele šéf, místo učitelů vedoucí, místo školního řádu
pracovní řád. Za jeho porušení je výpověďmísto vyloučení.
Říká se tomu jinak, ale jinak to máš to samý.
Střední škola.
Poškozené zboží.
To se už neprodá, takže si to můžu vzít.
- To je to vážně všechno stejný? - Když se to bere takhle...
Podívej na mě - přijdu sem, vidím tu ty samé lidi, zavážím obchody,
tam vidím ty samé lidi, i tam, kam chodím, vidím ty samé lidi.
Ale, víš, já ty lidi mám rád.
Nebo aspoň většinu z nich.
Kdybych něco chtěl změnit, tak bych to změnil.
Jel bych jinam nebo jinudy. A já na střední nechodil.
Podívej na ně. Ráno vstanou, půjdou do obchodu
a těstoviny budou tam, co vždycky. Je nezajímá, kde se tam vzaly.
- "Je i jiná možnost. Už brzy..." - Do prčic, to je ona!
Asi jsem ji viděl na billboardu a pak se mi o ní zdálo.
- O tý se ti zdálo? - Jo. Hloupý, co?
- Třeba to něco znamená. - Co jako?
Jako rána z nebe. Láska na první pohled.
Ale jdi, to jsou báchorky.
Já se tak seznámil se svou ženou. Zahlédl jsem ji v davu u řeky.
Byl ohňostroj, ale já měl oči jen pro ni. Prostě jsem to věděl...
Moje holky byly vždycky jako reakce na tu předchozí.
Janet tak bralo moje malování, až jsem z toho byl na hlavu.
Tak jsem si našel Sally, která to nehodnotí, ale dělá psychoanalýzu.
Ani ona není ta pravá.
Možná bys to měl zkusit s touhle.
Taková modelka má chlapů. A samý, co jsou v balíku.
No jo, je to takové dětinské, hnát se za svým snem.
"Návrhy a výlep billboardů"
Máte billboard u skladu Delmar? Která agentura to dělá?
Ne, vedle toho na Casino Queen.
Dívka s telefonem, jak tam stojí: "Je i jiná možnost."
Prázdná? Nemůže být prázdná, teď jsem tam byl a viděl jsem ho.
Vždyť jsem ho viděl.
- Co je na tom billboardu napravo? - Nehrabe ti? Je prázdnej.
"Zavolej 5551300"
Neale Olivere, schůzku máte zítra, 25. září v 10 hod.
Olive Street 555, místnost 1300, termín nelze přesunout.
- Neale Olivere, schůzku máte... - Haló? Kdo je to?
"Zvolte 10 + 3 pro nejlepší dálkové hovory"
Pane Olivere. Nevěděl jsem, jestli se objevíte. Ne každý to zvládne.
- Rayi? - Mám pro tebe práci, jestli chceš.
Jet dálkovou trasu a doručit balíček.
Co to má znamenat, Rayi?
Viděl jsem znamení na plakátech, v koláčkách, podivné vzkazy.
Černá srdce a červené piky. Říkal jsem, že teďuž je uvidíš.
- Ale o co tady jde? - Jde o tebe, Neale, jen o tebe.
To je ta zásilka.
- "Denver" se píše jinak. - Jo, já vím.
Proč já? Proč ne FedEx? Co v tom vlastně je?
To ti nepovím.
To proto, že to nevíte, nebo že nechcete, abych to věděl já?
- To by vyšlo nastejno. - A kolik ta práce hodí?
To ti nepovím.
Tak v čem je háček? Nebo to mi taky nepovíte?
Proč chceš znát odpověd?
Považuj to za zajímavý způsob, jak vykročit do nového století.
Nebo za projíždku novým autem, než nastoupíš na Bradford.
- Jak to, že o tom víte? - Otevři to.
"Jak to, že o tom víte?" Zeptá se Neal v 10:06.
Posaďse.
Dohoda zní: Když odejdeš s tím balíčkem, tu práci bereš.
Neztratíš ho, neotevřeš, nebudeš se pokoušet zjistit, co v něm je.
Pak tě tam na konci čeká odměna.
Pojedeš po dálnici I 60.
Termín pro dodání je 2. říjen,
takže máš čas navštívit pár měst, poznat pár lidí a porozhlédnout se.
Nasbírat řidičské historky, zážitky z dálnice
a příběhy z cesty.
To už je na mě moc.
Vy, tahle kancelář, 13. patro v domě, co nemá 13. patro...
Teďmi zazvoní budík...
Vstávat a cvičit!
Bdíš, Neale. Možná že bdíš poprvé v životě.
"Smlouva Souhlasím, že tu práci vezmu."
- "Podpis" - To je náš standardní formulář.
- Musíš to stvrdit kapkou krve. - Krve?
Jasně, já jsem čert.
To byla sranda.
Když člověk myslí vážně to, co říká, nebojí se to stvrdit krví.
Dobrá.
A ještě něco. Půjde přitom o život, tak si dávej pozor.
A to mi říkáte až ted? Když jsem to podepsal?
Na cestě životem můžeš smrt potkat kdykoliv.
- Jak ten vrahoun vypadá? - Kdo říkal, že je to muž?
Je to ženská? Není to tahle Robin Fields?
No jasně. To mi nepovíte.
Jméno toho města je správně.
Najdeš ho, když pojedeš po dálnici I 60.
Už po několikáté vám říkám, že žádná dálnice I 60 neexistuje.
Existuje US 60, ale I 60 ne.
Musí existovat.
Podívejte, tady je 70, a další jižně od ní je 40.
Kdyby nějaká I 60 existovala, musela by být mezi 70 a 40.
Ale jak vidíte, není tam. Takže prostě neexistuje.
Kde najdete dálnici, která neexistuje?
Rozhodl jsem se hledat ji tam, kde by byla, kdyby existovala.
Ray říkal, že skrytá místa nenajdete na vyježděných cestách.
Takže jsem se vydal místo rušné dálnice 55 po Dylanově dálnici 61.
A pak se objevila ona a říkala, že jsem se rozhodl správně.
- "Na jih - správná volba." - Začínal jsem věřit na znamení.
Ten balík je pro tebe, že jo? Ty jsi Robin Fields!
Teďto do sebe zapadá.
To je paráda. Naprostá paráda!
Vy jste ten číšník z mé oslavy narozenin.
J.P. Grant
Neal Oliver. To je ale náhoda, že jsme se tu potkali.
Proč věřit na náhody? Já věřím na nevyhnutelnost.
Každá událost je nevyhnutelná, jinak by k ní nemohlo dojít.
- Aha. - Ještě dárek k narozeninám.
Vzpomínáte, co jste si přál?
Znát odpověď. To je skvělý.
A bude to ještě lepší. Zkuste to. Odpovídá "ano" nebo "ne".
Osmičko, existuje dálnice I 60?
Pro tebe ano, Neale.
Na značce "Stop" jeďdoprava.
- Říkal jsem, že to bude lepší. - Co jste zač?
J.P. Znamená "Jedno přání". Plním přání. Každému jen jedno.
To tvoje mě na rozdíl od mnoha jiných zaujalo. Skýtalo možnosti.
Šlo v něm o zvídavost, ne o chamtivost. O tu jde nejčastěji.
Dej mi to nebo ono. Většinou peníze, sex a bezstarostný život.
Poskytnu jim to, ale záleží na tom, jakou mám náladu.
Osmičko, nekecá on?
To si rozhodni sám.
Tak jedeme.
Aťnajdeme tu dálnici.
Jeden pár chtěl mít svatbu a žít šťastně až do smrti.
Nechal jsem jejich auto nabourat, když jeli na svatební cestu.
Jiný chtěl denně sex s kráskou dle vlastního výběru a aby neotěhotněla.
Každé ráno dostal pornočasopis a balíček papírových ubrousků.
Tady je ta stopka, zahni doprava.
Támhle je značka.
To jsem blázen! Já to našel!
Bylo to nevyhnutelné.
"Přihořívá!"
Já myslel, že na dálnicích jsou oddělené pruhy a omezený přístup.
Když dálnice oficiálně neexistuje, tak se na ni pravidla nevztahují.
To jedeme po neexistující dálnici do města, které není na mapě?
Když můžou být skrytá telefonní čísla, proč ne i dálnice a města?
To neberu. Musí to jít vysvětlit líp.
Vysvětlit líp? No tak...
Jsi v paralelním vesmíru. Zdá se ti to. Nebo to souvisí s tvým přáním.
Nebo jsi v kómatu, jak jsi dostal tím kýblem.
Anebo možná... možná, že jsi mrtvý.
Takže?
Co ještě chceš? Dostal jsi ne jedno, ale šest vysvětlení.
Chceš znát odpověd? Tak si jedno vyber. Nic se tím nezmění.
Vzal jsi tu práci a teď ji musíš udělat.
Něco se možná změní. Co když už jsem mrtvý?
To můžu klidně jet v protisměru, ne?
Tak to zkus.
Než se setkáme s kamiónem, což bude za25 vteřin, tak uvažuj:
Jestli jsi po smrti, tak tohle je posmrtný život.
Kdo je ten, komus podepsal smlouvu vlastní krví a ví o tobě všechno...
A vážně ho chceš naštvat?
Možná máte pravdu.
Možná mám.
Tyhle dálnice já miluju!
I já se považuji za umělce. Život je podle mě umění.
Někteří umělci svá díla nechtějí ani vidět. Já sám sebe obdivuji.
A jedno z mých nejoblíbenějších děl vejde do dveří právě...
...teď.
- Copak si dáte? - 15 dvojitých cheesburgerů.
- 15 dvojitých zabalit! - Ne zabalit, sním si je tady.
Počkej s tou objednávkou! To sníte sám 15 dvojitých?
- Ano. Proč? Zdá se vám to moc? - Víc než moc.
- Tak dobře, 12, tucet. - Nejste opilý nebo něco?
Nevím. Můžu být po čtyřech pivech opilý?
Já se vsadím, že jich nesníš ani šest.
- Jako že je tu mají moc velké? - Jako že jich šest nesníš.
Mám celkem hlad.
Možná máte pravdu, 12 je moc. Dejte mi dva dvojité cheesburgery,
třikrát smažené kuře, jeden sendvič s rajčaty, dva se šunkou,
kuřecí řízek, krůtí sendvič a dvě misky chilli s cibulkou navíc.
A po kousku od každého z těch dortů.
- Od každého z nich? Ještě něco? - Tři porce cibulových kroužků.
To je mnohem zdravější než těch
Jestli to všechno sníš do hodiny,
aniž bys vstával od stolu a aniž bys to vyhodil ven.
- Já na sázky moc nejsem. - Dvě ku jedný.
Ne, tři ku jedný. Moje tři sta proti tvý stovce.
Koneckonců, proč ne. Jsou to jen peníze.
Hale!
- Vem ty prachy k sobě. - Jasně.
Já si taky vsadím.
Osmičko, vážně to všechno sní?
To si piš.
- Můžu si taky vsadit? - To se zeptej jeho.
- Chci vsadit proti vám. - To jsi větší cvok než on.
- Jsou to mý prachy, ne? - Já to beru.
Dáte si taky něco k pití?
To je všechno, co jste si objednal.
Máme 1:10 hod., takže až řeknu, připravit...
Moment. Prosil bych kečup.
Díky.
- Co je v tom za fígl? - Fígl?
Kam se podělo to jídlo? Nemůžeš ho mít v žaludku.
Vlastně ani nevím. Vždycky jsem rád jedl.
V restauraci bych si dal nejradši celý jídelní lístek.
Vždycky mě ničilo, že mám malý objem žaludku.
Před sedmnácti lety jsem měl jedno přání.
A k mému úžasu se mi splnilo.
Teďmám v břiše úplnou černou díru. Ale jím šest- až sedmkrát denně.
To se prodraží, takže cestuju, abych potkal lidi, jako jsi ty,
- kteří mi to zaplatí. - Pěkná báchorka.
Prosím vás, pane!
Chci se na něco zeptat. Ještě pořád rád jíte?
Ne. Ne, je to otrava.
Hele, mladej... On si ty prachy zaslouží, protože něco předvedl,
ale tys to přehnal.
Já si jenom vsadil na správného koně.
Tys v tom jel s ním, na podvodníky já mám čuch.
- Jen mě to napadlo, neznám ho. - Ale tvůj přítel ho zná.
Že je to tak?
- Já to nepopírám. - Vrať, o cos nás obral.
Vyhrál jsem sázku, jestli to je zločin, zavolejte policii.
- Já jsem od policie. - Tak jo.
Omlouvám se.
To jsou všechny mý peníze!
Dejte si odjezd, chlapi.
Co to na mě zkoušíte, pane Grante?
Víte o všem, co se mi má stát, a akorát si ze mě děláte prdel!
Neber si to osobně, já si dělám prdel z každého, tak to prostě je.
To je odjakživa moje zábava.
A to, že vím, co všechno se stane tady na dálnici,
v minulosti i v budoucnu, různé možnosti, to všechno splývá.
Mísí se to spolu. Já se v tom jen líp vyznám.
Jste tedy anděl nebo tak něco? Vybíráte si, komu splníte přání?
Já jen lidem pletu hlavy. Jsem jako žolík ve hře života.
- Ale proč to děláte? - Líbí se mi to.
Lidi mají dělat to, co se jim líbí.
I když jsem už uvažoval o změně zaměstnání.
Prodávat ve večerce nebo...
...se třeba stát prostitutem.
Vy jste gay?
- Zase si ze mě děláte prdel, co? - Jo.
Já jsem ve skutečnosti panic. A už tak zůstanu.
Přišel jsem o penis při nehodě když mi bylo devět.
- Jo, jasně. - Chceš to vidět?
Jo. Ukažte mi to.
To mě poser!
Boha jeho!
Člověk vidí svět jinak, když nemusí pořád myslet na sex
ani na všechno reagovat sexuálně.
Aha. To asi jo.
Počkat, a jak víte, jaké to je, mít něco, co jste nikdy neměl?
Začínáš uvažovat. Divil by ses, kolik lidí by mi prostě uvěřilo.
Zní to rozumně, tak to vezmou.
Jak jsem říkal, plést lidem hlavy, to je velká zábava.
Měl bys to zkusit.
Teďse nám naskytne nádherná podívaná.
Ahoj, jedeš mým směrem?
- Jestli jedeš na západ. - To je ono.
Můžete si přesednout dozadu? On by si mě rád prohlížel.
Zepředu na mě uvidí líp. A vy zezadu taky.
- Já jsem Laura. - Já Neal. A tohle pan Grant.
Kampak máš namířeno, Lauro?
Já? Vydala jsem se hledat dokonalou jebačku.
- To je zajímavý směr. - A tys tam byl?
- To nemůžu říct. - Já taky ne.
Ale už jen to hledání je paráda.
Ale jak poznáš, že už to je ono?
S tím je potíž. Začínám tím být posedlá, ale to tě nebude zajímat.
- Ale ne... bude. - Poprvý to takový nebylo.
Říkala jsem si: "To má být ono? O tom se zpívá? To přehánějí!"
Podruhé to bylo o něco lepší, potřetí, to tedy byla jízda!
Počtvrté to nebylo tak dobré jako potřetí,
ale jak jsem už měla co porovnávat, začalo mi to vrtat hlavou.
Co když už mě ten ideál čeká za dalším rohem?
Oč lepší by mohl být ten dokonalý?
A tak jsem začala hledat.
Jednou bych chtěla skončit v klášteře,
ale teďse ta moje posedlost stává příležitostí i pro tebe.
Tak co, chceš se podívat na holku, co neumí říct "ne"?
- Už tě někdy někdo odmítl? - Jedině, když to byl gay.
A kolikátý bych byl v pořadí?
2461.
Ale cítím, že s tebou to bude hodně dobrý.
Ty budeš hodně výjimečný.
- Já si nechám zajít chuť. - Jak to? To se přece nedělá.
Jsem čistá a naprosto zdravá, jestli ti jde o tohle.
Mám i kondomy, všechny možné.
- No tak, Neale, zkus to se mnou. - Tak jo.
Nejdu do toho, a dost.
Co jsi to za chlapa? Potkáš pořádnou ženskou a dáš jí košem?
Bojíš se, že jí nebudeš stačit?
To se ale nikdy nedovíš.
Protože když to neudělám, nebudu dvoutisící kolikátý, ale první.
Jediný, kterého si budeš navždycky pamatovat.
Za bezesných nocí si budeš říkat: "Nebyl to právě on?"
Odpověďzní "ano". Já jsem dokonalej jebec.
Takovej, jakýho jsi nikdy neměla, v každým směru dokonalej.
Přestaň!
Je to zenová záležitost, v ničem jiném jsem nikdy dokonalý nebyl.
Vyjebal jsi se mnou!
I když jen v myšlenkách! A bylo to příšerný!
- Mně to tak nepřišlo. - A co vy, pane?
Vy přece jste pořádný chlap. Chcete se dostat do mé knihy?
Určitě, klidně si mě tam zapiš. Jen se občas hůř dokážu vzrušit.
O to už se postarám, brouku.
Tohle muzeum by se ti fakt líbilo.
Muzeum uměleckých falzifikátů? To tam mají padělané obrazy?
Zajeďdo Renburgu a podívej se. Uvidíš, že to bude podnětné.
Do Danveru mi zbývá 450 mil, v nádrži mám čtvrtku a v kapse nic.
Když Kolumbus chystal plachty, netušil, jak bude foukat vítr.
Stůjte! Zastavte, prosím!
- Proboha, co to vyvádíte? - Pomozte mi, prosím!
Syn mi vzal auto a jel do Bantonu. Svezete mě a pomůžete mi ho najít?
- Tam bohužel nejedeme. - Zaplatím vám, mám 53 dolarů.
Pomozte mi najít mého syna!
Potřebuješ peníze a objeví se ona. Náhoda?
- Tak dobře, já vás tam vezmu. - Děkuju.
Já si vystoupím.
Po dálnici to zvládneš už sám.
Tohle je něco důležitého?
Hodně štěstí, Neale.
Počkejte! Uvidíme se ještě někdy?
Pořád chceš znát odpověď. Třeba ji najdeš v Bantonu.
Zbytek vám zaplatím, až najdeme Philipa.
- Jsem Susan Rossová. - Neal Oliver.
- Kolik je Philipovi let? - Šestnáct.
Je to můj miláček. To jediné, co mám.
Utekl už i dřív, ale vždycky se vrátil.
Mám strach, co když ho nenajdu?
- Volala jste na policii? - Prý mám hledat v Bantonu.
Já přece nebyla špatná matka.
"Studí!"
Je to těžký, když je na to člověk sám.
Najdeme ho, Susan. Najdeme.
"Okres Banton. Povolená rychlost - 30 mil/hod. Měřeno radarem."
"Pro zdravotní varování si naladte na 550 AM."
Je zakázáno prodávat, užívat nebo vyvážet euforii mimo okres Banton.
Pozor, je silně návyková, a to i v malých dávkách.
Abstinence po euforii může způsobit zranění i smrt.
Všichni zodpovědní obyvatelé by euforii neměli užívat vůbec.
V Bantonu je euforie povolená a smí se ve městě distribuovat.
Co je tohle za město?
Můžeme se zkusit zeptat policistů.
Šestnáctiletý ve městě, kde jsou drogy povolené? To je síla.
V knihovně ho asi nenajdeme.
Další autobus na rave odjíždí za 5 minut...
"Stanové městečko č.11"
Nováčci?
Víte, že se tam rozdává euforie?
Že je to nebezpečná návyková látka a že byste ji neměli brát?
- To se nedá nevědět. - Tak prosím.
- To si musíš dát. - Ne, díky.
Nebuďhloupej, tohle ti dá odpověďna všechno.
Uvidíš, jak se ti to bude líbit, život bude paráda.
Susan! Tamhle je!
Philipe! Díky Bohu, že tu jsi!
- Pojďdomů. - Klid, mami, já jsem doma.
Tady, v nejšťastnějším místě na Zemi!
Tady nemůžeš zůstat, musíš se vrátit domů.
No tak, mami. A to je kdo? To je tvůj přítel. Ty máš ale vkus!
- A co tvoje škola? - Kašlu na školu, mám euforii.
- Dej si, je vynikající! - Tady zůstat nemůžeš, Philipe.
Tady jsem plnoletý a můžu si dělat, co chci. A já chci euforii!
Ukradls mi auto.
Je na policejním parkovišti. Vem si ho, já ho nechci.
- Tak mě tam doveď. - Jdi, nech mě na pokoji!
- Co to vyvádíš? - Co je to, nechte toho!
Philipe! Vrať se domů, prosím tě!
Tady je váš syn plnoletý, jestli tu chce zůstat, nemůžete ho nutit.
A on tu zůstat chce.
- Všichni to chtějí, jsou závislí. - Je ještě dítě! Neví, co dělá!
Ale ví, stejně jako ostatní. Od toho jsou všude ta varování.
Když je ta droga tak návyková, jak to, že je povolená?
Mívali jsme tu problémy s drogami i s tím, co na to navazuje.
Zkusili jsme všechno, tresty za užívání, za prodej, vězení...
I veřejné zostuzení.
Ale jen se potvrdilo, že někteří lidé se prostě sjíždět chtějí.
Takže jsme přišli s radikálním řešením - s euforií.
Syntetická droga, silná, legální a naprosto návyková.
Varujeme každého, aby ji neužíval, ale někteří se holt sjíždět chtějí.
Stačí jedna dávka a jedete v tom. A my to máme pod palcem.
Město reguluje dodávky i ceny, takže je snadno dostupná.
Ubytuj se v našich táborech, jez naše jídlo, pracuj pro nás,
sekej trávníky, vynášej odpad, a dostaneš euforii.
A v noci se můžeš bavit, dokud nepadneš.
Abstinenční příznaky jsou silné, takže na to přistoupí každý.
Je to obrovský vynález. Tak silná droga, že potlačí pohlavní pud.
Víte, kolik jsme tu loni měli znásilnění? Ani jedno.
Takže můj Philip bude až do smrti drhnout záchody? A bez sexu?
Nikdy se neožení? Já nebudu mít vnoučata?
To je ironie. Američani bojovali za svobodu, proti otroctví,
a teďsi někteří sami vyberou otroctví místo svobody.
Ale jsou to lidi, mají svoje práva, nevědí, čeho se vzdávají.
Rozhodli se tak.
Podívejte se na ně, připadají vám nešťastní?
Žijí prostý, šťastný život. Bez rozhodování a zodpovědnosti.
Bez problémů.
Oni svou odpověďnašli. Vážně si myslíte, že váš život je lepší?
Jako kdyby byli zvířata!
Všichni jsme zvířata. Akorát máme různé priority.
Aťuž máte priority jakékoliv, v Bantonu se vám bude žít pěkně.
To je hrůza! Prosím vás, já chci zpátky svého syna, udělám cokoliv!
Mám tři návrhy. Můžete žít v zóně bez euforie a vídat se s ním.
Někteří rodiče si své děti najímají na práci, taková zvrácená odplata.
Nebo se vrátíte domů a najdete si nějaký jiný smysl života.
Nebo za třetí...
...bavit se taky.
Co mám dělat? Vy jste chytrý, poradte mi, co dělat.
Nevím. Kdyby to bylo na mně...
- Chtěl bych vidět svého syna. - Ale on mě vidět nechce.
Pane Bože, to je nádhera!
Připadám si tak krásná!
Nikdy jsem netušila, že můžu být tak šťastná!
A co ty, hochu?
Dáš si?
Děkuju.
Tady lves, máme tu novou. Uklízečce jsem dal volno, pošli sem dozorce.
Přespíš v motelu. A ještě dostaneš nálezné 300 dolarů.
- Nálezné? - Jo, za ni.
Přibyla nám nová pracovní síla, a za to u nás platíme.
Co je, hochu? Když ti někdo nabízí výhodu, ber to.
Ten pokoj jsem vzal, peníze ne. Ale dobře se mi tam nespalo.
Zbytek těch 53 $ jsem nedostal, to mi ale vzhledem k povaze I 60 nevadilo.
Věděl jsem, že mě tu na cestě něco čeká. Bylo to nevyhnutelné.
Spíš mě znepokojovalo, jestli není nevyhnutelné i něco jiného.
Osmičko, mám se bát toho vraha?
Jo.
Můžeš být víc konkrétní?
Ne.
To se dalo čekat.
Na to nevyhnutelné jsem narazil po 20 mílích. A bylo to něco.
- Co potřebujete, pane? - Ještě zavolám.
Jsem Bob Cody.
Neumím řídit a nerad stopuji, na stopu žádám řidiče o laskavost.
Já za svezení platím, vás si najmu a můžu si poroučet. Tak to mám rád.
Chcete pro mě pracovat?
Jedu do Danveru, rád si přivydělám.
Fajn, já jedu do Renburgu, to je při cestě. Navrhuju tohle:
Vy si platíte benzin a jídlo, během práce žádný alkohol.
Já vybírám rozhlasový stanice a zahajuji veškerou konverzaci.
Platím 10 $ za hodinu a25 centů za každou míli do Renburgu.
V ostatním se mnou hrajte na rovinu a já budu hrát na rovinu s vámi.
- Dohodneme se? - Dohodneme.
- Kdo je můj nový zaměstnanec? - Neal Oliver.
Pane Olivere, říkejte mi pane Cody nebo jen... pane.
Platí, pane.
Jel do Renburgu. Muzeum uměleckých falzifikátů bylo v Renburgu.
Náhoda? Věděl jsem jen, že to muzeum si musím prohlédnout.
To bylo nevyhnutelné. Pan Cody měl zvláštní zálibu v audiostimulaci.
Volba je zřejmá, Aurion 620, americký vůz pro americké řidiče.
To je lež, motor do Aurionu se vyrábí v Japonsku.
Nový film, o kterém všichni mluví, uvádějí Webber Films.
Další lež, my o něm nemluvíme.
Státní pošta se stará o své zákazníky.
Tohle je ta největší lež!
Někdy už zbývá jenom Sinatra.
Téhle reklamě nerozumím. Co že se otepluje - vzduch? Voda?
- Ta holka? Ale pěkná je. - Robin Fields, je nádherná...
...pane. - Co, vy ji znáte?
- Zatím ne, uvidíme se v Danveru. - To jste klikař.
Upřímně řečeno jsem z toho trochu nervózní. Co jí mám říct?
Jak začít hovor s dívkou svých snů, když u ní stojíte před prahem?
Neříkejte nic, ať začne ona.
To je dobrý nápad.
Sednu si a budu naslouchat libozvučnému tónu jejího hlasu.
- To si užijete. - To tedy ano, pane.
- Tahle reklama říká pravdu. - I mně to přijde jako motel.
Myslím to slovo "pohraniční".
- Slyšel jste o Fredericku Turnerovi? - Ne.
Byl to historik.
Asi před sto lety přišel s teorií hranic.
Hranice jsou pro civilizaci jako bezpečnostní schránka.
Místo, kam lidé odcházejí, aby se nezbláznili.
Všichni ti, kdo se nedokážou zařadit, cvoci, nespokojenci, extrémisté,
se sebrali a odešli za hranice. Tak vznikla Amerika.
Všichni potížisti z Evropy odešli za hranice a založili 13 kolonií.
Když ani tam někdo nezapadal, odešel dál na západ.
Proto všichni ti největší cvoci skončili v Kalifornii!
Turner umřel v roce 1932.
Neviděl, co se stalo se světem, když už nemáme žádné hranice.
Někdo říká, že máme hranice ve své mysli
a zkouší je prozkoumat pomocí alkoholu a drog.
To ale žádné hranice nejsou. Jen sami sebe balamutí.
Vytvořili jsme směšné hranice s počítači, které lidem dávají...
...pocit, že z toho unikli.
Hranice s poplatkem za připojení?
A co vesmír? Ta nejzazší hranice?
Star Trek není vesmír, ale seriál. To je nejzazší hranice na nic.
A navíc, kolik lidí se může jen tak sebrat a letět do vesmíru?
Hranice je tady, na dálnici I 60.
Od toho je tady, aby se lidi mohli vydat někam, kde je to jiné.
- Je to pravda, pane Cody? - Jestli není, tak by měla.
Budu pracovat za stravu.
Prosím vás... Nepomohl byste mi, pane?
Tak vy pracujete za stravu?
Dobrá.
Tady je jablko - strava. Umyjete za to přední sklo - práce.
Nebudu umývat sklo za jablko.
Tady nestojí "Možná budu pracovat" ani "za vybranou stravu".
Tohle je strava, tamto práce. V čem je problém?
Prostě to neumeju a hotovo.
Řekněme si to na rovinu.
Ty nechceš pracovat, chceš si jen vyžebrat na chlast.
Na tom není nic špatného, pití je stará tradice.
Kdybys to řekl na rovinu, koupil bych ti whisky.
Ale tou cedulí jsi vytvořil pracovní smlouvu, a tu musíš dodržet.
Tady máš jablko a jdi umýt to auto.
Jdi do prdele! Nechci tvý zasraný jablko a nebudu mejt to zasraný auto!
Tohle si s tím zasraným jablkem můžeš!
Teďsis ode mě tu stravu vzal, takže to auto musíš umýt.
- Umyj ho! - Pane Cody, to není nutné... - Je!
Ten šmejd si tu píše lži!
Já lži netoleruji nikomu, a ty psané už vůbec ne!
- Koukej umýt to auto! - Drž kurva hubu nebo tě kuchnu!
Koukej odsud vypadnout, nebo zavolám šerifa!
To bych nedělal.
Víte, já mám rakovinu plic, zbývá mi půl roku života.
Ale v nemocnici se mi umírat nechce.
To je dynamit. Všechno v okruhu - 150 metrů srovná se zemí.
Je mi fuk, jestli to odpískám dřív, ale jestli tobě ne, tak to auto umyj.
- Já vám ho umyju, pane. - Ne! On to musí udělat!
- Jseš snad cvok? Umyj to sklo! - Umyj ho!
- Umyj to! - Rychle!
Tak dobře, já ho umeju! Vypni to, umeju ho!
Zavolej šerifa, aťtoho chlapa odpráskne. Je to šílenec.
Mám jednodušší nápad.
Říkej, co si myslíš, ale mysli to vážně.
Kdyby se tím řídili všichni, bylo by všechno mnohem snazší.
Naše smlouva pořád platí, pane Olivere.
Doufám, že neuvažujete o tom, že byste ji porušil?
Jestli o tom neuvažuji? Uvažuji.
Ale jestli to udělám? Ne, pane.
To je velmi upřímná odpověď. Závan svěžího vzduchu.
- Cigaretu? - Ne, děkuji, pane, nekouřím.
Mám rád cigarety. Píše se tu, že způsobí rakovinu, a to je pravda.
Říkej, co si myslíš, ale mysli to vážně.
Nebýt cigaret, nevím, kde bych dneska byl.
Dělal jsem v reklamě. Platili mi za lhaní.
Jednoho dne kvůli těm lžím umřel malý kluk.
To mě vyřídilo.
Když mi řekli, že umřu, rozhodl jsem se věnovat zbylý čas nápravě.
Skoncovat s tím lhaním.
Poprvé cítím, že se můj život naplnil. Jsem spokojený.
Rakovina plic má i svoje výhody.
Těžko říct, zda mluvil pravdu nebo kecal. Jestli byl chytrej nebo cvok.
Třeba měl místo toho dynamitu jen atrapu, nebo místo rozbušky.
A třeba ne.
Jak by řekl Grant: Spousta odpovědí a všechny rozumné.
Ale zamlouval se mi, to jsem věděl jistě.
Byl jste jeden z mých nejlepších zaměstnanců. Dám vám něco od cesty.
A svou vizitku.
Kdybyste pro mě někdy chtěl dělat, zavolejte mi. Je to přímá linka.
- Hodně štěstí s tou dívkou. - Děkuju.
Muzeum uměleckých falzifikátů bylo jen o tři bloky dál.
Kouzlo dálnice I 60 působilo i tady. Byl jsem na nejvyšší míru zvědavý.
Vy jste Douglas! To jsem ráda, že vás poznávám!
Z agentury volali, že jste to zrušil.
Omlouvám se, jsem paní Jamesová, majitelka.
- Dobrý den. - Pojdte se podívat na originály.
Vím, je to otrava, ale když uděláte, co chci, dostanete 100 dolarů.
Zesnulý pan James byl hrdý na pět originálů v této místnosti.
Málokdo je viděl a na jeho přání nebyly nikdy nafotografovány.
Monet, Cézanne, Van Gogh, Renoir, Degas...
Každý z nich má cenu několika milionů.
Chtěl je koupit dokonce Bill Gates. Samozřejmě ale nejsou na prodej.
Budeme pokračovat tudy...
Sejměte opatrně obrazy ze zdi, vyndejte je z rámů a potom...
...dejte je tam na ty stojany.
Pro dnešek budeš můj synovec Edward. Řiďse podle mě.
Tak jo.
Tudy, prosím.
Vítám vás, dámy a pánové, v galerii cenově dostupných reprodukcí.
Přáním mého zesnulého manžela bylo, aby žádný z jeho pěti originálů
nebyl nikdy vyfotografován
ani otištěn v nějaké knize či katalogu.
Takže tu nabízíme tyto kopie, které dělá můj synovec Edward,
za mírnou cenu 350 $ za kus.
Pokud máte nějaké dotazy, klidně se nás můžete zeptat.
- Jak dlouho jste to maloval? - Jak dlouho?
Tak asi týden na jeden.
To je vidět. Některé tahy štětcem jsou nerovnoměrné.
Tomu odpovídá i cena.
Slušné řemeslo, ale poněkud povrchní, nemá to uměleckého ducha.
Jsem pouhý amatér.
To je ostudné. Cézanne by se musel obracet v hrobě, kdyby to viděl.
Tak to můžeme být oba rádi, že je nevidí.
Slyšel jsi odborníky, nemáš ani špetku talentu.
Nikdy jsem nebyl tak polichocen.
Můj zesnulý muž si přál, aby se ty jeho poklady dostaly k lidem,
kterým se budou líbit, a ne ke sběratelům trofejí.
Což je oříšek.
Víš, že jsem za osm let neprodala ještě ani jeden obraz?
Proč je nedarujete nějakému muzeu umění?
Po mé smrti jim budou darovány jejich klony.
Klony?
Oscar byl sběratel, obchodník, technický génius a šprýmař.
Díky svému bohatství mohl uskutečnit své velice výstřední nápady.
Vyvinul způsob duplikace obrazů na téměř molekulární úrovni.
Půjčoval si z muzeí mistrovská díla, zduplikoval je a vrátil jim kopii.
Nikdy se na to nepřišlo.
"Hvězdná noc" - originál. V New Yorku mají klon.
Monet. Kopii toho originálu mají v Paříži.
To je neuvěřitelné. Takže tohle všechno jsou originály?
Co má člověk s takovou sbírkou dělat?
- Říct všem, že to jsou padělky. - Dobré, co?
Proto Oscar před svou smrtí založil Muzeum uměleckých falzifikátů.
To nejlepší světové muzeum umění maskované za turistickou atrakci.
- Proboha, to je přece... - Můj manžel, Oscar Warren James.
Samozřejmě...
Měl jsem z toho pěkně dobrý pocit. Cítil jsem inspiraci.
Chtěl jsem doručit ten balíček, a pak se vrátit a malovat
Přál jsem si vrátit čas a přihlásit se na Conradovu cenu.
Ale své přání jsem si už vybral a vracet to zpátky nejde.
"Motel Na rozcestí"
Horko a chladno. No jasně, to je jako samá voda a přihořívá!
Osmičko, ta dívka není z Danveru a nejmenuje se Robin, že ne?
"Správně."
Je v Morlaw?
"Ano. Jmenuje se Lynn."
A když tam pojedu, najdu ji?
"Setkání je možné."
Takže jsem stál na příslovečném rozcestí.
Moje práce, slib, který jsem dal, smlouva, kterou jsem podepsal,
a proti tomu Lynn, dívka mých snů, za jejímž hlasem jsem šel.
Takže? Co udělám? Totéž, co by udělal každý pořádný romantik.
Zdůvodnil jsem si to.
"Ty to řídíš."
Dobrá odpověď.
"Morlaw - zde dodržujeme zákony"
Řidičský průkaz.
- Co jsem provedl? - Nic, mám pro vás předvolání.
Pan Madison vás žaluje, že jste mu před třemi týdny přejel kočku.
Ale já tu nikdy nebyl! Před třemi týdny jsem byl v St Louis!
To povězte soudci. Měl byste jet do města a najít si advokáta.
Auto zaparkujte u jezera nebo vás zažalují za znečišťování ovzduší.
"Běhání bez povolení zakázáno"
"Pětihvězdičkové právní služby"
"Advokát Rafan"
Hledáte advokáta? Mám Stanford, červený diplom, ovládám kličky...
Založíme vám společnost, ochráníme vaše aktiva...
Vy potřebujete dobrého advokáta. Jsem Macklin Park, pamatujte si to.
Nemám zájem.
Valerie McCabe, absolventka Yale. Váš spor dokážu vyhrát.
- Ani nevíte jaký. - Případ Madison?
On to dělá pořád. Ve skutečnosti kočku nikdy neměl, je alergik.
- To vyhrajeme raz dva. - Neměl kočku? Tak proč se soudí?
- Protože může. - Cože?
Tady jsou všichni advokáti, takže se tu soudí každý s každým.
- Takhle si vyděláváme. - Ale to je šílený!
Za to bych vás mohla žalovat. Pro urážku našeho města.
Vy se mi díváte na nohy? To je sexuální obtěžování.
- A za co mě nemůžete žalovat? - Najměte si mě.
Pak to bude advokátní tajemství. Beru 75 $ /hod., první hodina zdarma.
Můj případ znáte... Tak jo, najímám vás.
Obviňuji vás ze sexuální manipulace s potencionálním klientem!
Najal si vás jen proto, že jste pro něj sexuálně přitažlivá!
Rychle do mé kanceláře nebo nás obviní z toho, že chodíme po ulici.
Čtvrtek, 27 září
To půjde hladce, nezabere to víc než2 týdny.
Týdny? Já musím být 2. října v Danveru! Tak dlouho to nejde!
Dlouho? Dlouho nám trvá vyměnit značku u vjezdu do města- 5 let.
Nedodali jsme potvrzení, že je vyrobena z kovu,
který nezatěžuje životní prostředí, ale pracujeme na tom.
Další právník napadl údaje na té značce
a další chce zaměřit hranice města, kde má ta značka být umístěna.
Sehnali jsme geodeta, ale zažalovali ho, že kouřil,
takže dostal zákaz činnosti. Značka tam bude tak za2 roky.
- I tady žijete dobrovolně? - Jinam bych jít nechtěla.
Každý den přináší nové úkoly, nové precedenty, nový výklad práva.
To je intelektuální požitek!
Když jsou všichni zdejší lidé právníci, z čeho pak žijete?
Kdo vede obchod, kdo čistírnu, kdo spraví záchod, když se rozbije?
Děláme i práci, která má návaznost na právo - policie, soudní reportéři.
A ty obyčejné věci dělají lidé jako vy, co čekají na soud.
Jen tak si vyděláme na své platy. Stání budeme mít 1. října,
musíte sehnat svědky, kteří potvrdí vaši bezúhonnost - příbuzné, přátele.
To vám pomůže sehnat si zaměstnání a snížit si tak náklady.
Zítra mi dáte jejich jména a telefony a já je předvolám.
- Nezažaluje je pak taky někdo? - Nepochybně ano.
Ale vy je za to odškodníte, což bude moje další práce.
Zápisník s čísly mám v autě. Vyřidte ty hovory, já jsem hned zpátky
To nepůjde.
Fred, pan Oliver by mohl chtít utéct, dej ho pod zámek.
- Pod zámek? - Musím chránit své zájmy.
To přece nemůžete, mám svoje práva!
To já vím, zlato. A já je budu hájit.
Nemohl jsem z toho vinit osmičku, říkala, že "setkání je možné".
Možné bylo i to, že sem spadne meteor. Spíš než to, že se setkám s Lynn.
Hej, Lynn!
Lynn, tady!
Tady nahoře!
Dostanu tě ven!
Dostanu - tě - ven!
Nejdřív ale musím dostat ven sebe. Probourat se ani podhrabat asi nepůjde.
Potřeboval bych znát odpověď, ale osmička zůstala v autě.
Sakra! Přece musí existovat způsob, jak to sfouknout. Už vím!
Prý mám dosvědčit bezúhonnost a já jednoho bezúhonného svědka mám.
Uvedte své jméno a povolání.
Robert Wilson Cody, jsem něco jako věrozvěst.
- Odkud znáte obžalovaného? - Byl to můj zaměstnanec.
- Jak byste ho charakterizoval? - Upřímný, důvěryhodný, chytrý.
Zeptejte se, jestli ví, že jsem obviněn lživě a že to všichni vědí.
Toho se to netýká, má jen vylíčit váš charakter.
- Zeptejte se ho. - Soudce to zamítne.
Zeptejte se ho, nebo vás propustím.
Pane Cody...
Víte o tom, že vznesené obvinění je nejenom naprostá lež,
ale že jsou si toho všichni včetně soudce vědomi?
Námitka! To nemá nic společného s morálním profilem obžalovaného.
Přijímá se.
Tak počkat. Říkáte, že to obvinění je lživé a vy všichni to víte?
- Svědek má tuto otázku ignorovat! - To ignorovat nebudu, Ctihodnosti.
Jestli je to, co říká, pravda, jde o velice vážnou věc.
Ať je to vážné nebo ne, s tímto jednáním to nesouvisí! Další otázka.
Tak moment. Pořád ještě čekám odpověďna svou otázku.
Vy tady otázky nekladete, vy na ně máte odpovídat.
A pokud to nebudete dělat, obviním vás z pohrdání soudem!
Nebudu odpovídat na další otázky, dokud nedostanu odpověďna svou.
Proč mi nechcete říct, pane soudce, jestli to je nebo není lež?
Uděluji vám pokutu - 500 $ za urážku soudu.
Odpovězte mi na mou otázku, sakra!
1000 $ a 90 dnů vězení!
Zřízenec, seržant, odvedte pana Codyho do cely.
Dejte tam zpátečku, hoši!
Tohle je dynamit. Ještě krok a všichni vyletíme do vzduchu.
Vy odhodte zbraně a vy všichni ostatní zůstaňte sedět.
Soudce, strčte si prst do nosu. Nedělám si srandu!
Jsem smrtelně nemocný a rád vás vezmu do pekla s sebou!
Řekl jsem prst do nosu!
Měl byste to udělat. Znám ho. Říká, co myslí, a myslí to vážně.
Jsem rád, že jsme se shodli na tom, kdo tu teďvelí.
Takže, soudce, to všechno byla lež, je to tak?
Nech ten prst v nose!
Ano.
- Ano, pane. - Ano, pane.
Tak jo...
Zvednou ruce ti, kdo věděli, že je to všechno bouda
tady na pana Olivera.
Lháři - právníci
Pane Olivere, jak bychom dali tady těm lhářům za vyučenou?
"Rozhodnutím soudu..."
Přečtěte to, soudce!
Tímto se všechny právní úkony, obvinění, pokuty a tresty
uvalené na ty, kdo nejsou občany Morlaw, ruší.
Vyhlašuji všeobecnou amnestii.
Děkuji. Zkopírujte to a vylepte to po městě.
Tohle je ale zajímavé město. Asi tu na čas zůstanu.
Máte něco proti, pane soudce?
Ne! Nemám nic proti, pane!
Lynn?
Ahoj, já jsem Neal, ten, co tě dostal ven.
Tak dík, vole, už jsem myslela, že se z tý zkurvený díry nedostanu!
Hele, krávo, naval mý hadry, co se s tím sereš?
Já už se z tohohle zkurvenýho mundúru asi poseru!
Hele, fešáku, co na mě tak civíš?
Nečekal jsem, že budeš takhle mluvit.
- To ti kurva vadí, jak mluvím? - Ne, ne...
Tedy vadí. Mike Tyson proti tobě mluví jak absolvent Oxfordu.
Kurva, co proti mě máš? Jako že jsem nechodila do školy?
Přesně to jsem myslel.
Neboj, to jsem jen tak hrála.
Něco jako test. Kluci mě tak moc chtějí sbalit, že řeknou:
"Mluvíš tak pěkně, zvláštně, je to něco nového, svěžího."
Spíš něco shnilýho. Já bych nikdy nechodila s někým, kdo tak mluví.
A jsem ráda, že ty taky ne.
Doufám, že máš auto, já svoje musela prodat, abych měla na advokáta.
Auto mám.
Kolik kluků ti řeklo, že mluvíš jako nějaká rajda?
Tys byl první. A vypadáš líp, než jsem čekala.
Nápodobně. Počkat, tys mě čekala?
Samozřejmě. Tak to přece chodí. Krásný princ vysvobodí princeznu.
- K tomu sloužily ty vzkazy. - Vzkazy?
Na billboardech. Mimochodem, moje příjmení je Linden.
Věděla jsem, že někdo to rozluští, aspoň tak mi to říkal.
- Kdo? - J. P. Grant.
Chtěla jsem toho pravého, ale netušila jsem, že na něj budu čekat rok v cele.
Ten princ měl zvládnout různé zkoušky a úkoly,
aby si mohla být princezna jistá, že to je on.
- Tys je zvládl. Co tvoje zkouška? - Moje zkouška?
Každý má nějakou tu zkoušku. Překrojíš grapefruit nebo ho loupáš?
Já si ho loupu. Oblíbená comicsová postava? Spiderman.
Pizzu na tenkém nebo na silném těstě? Já vždycky na tenkém.
Tři ze tří. Neuvěřitelné. A co "Blízká setkání"?
Šla bych do té lodi, bez váhání.
Co se stalo?
Je to až příliš dokonalé. Ty jsi dokonalá.
- To ani nemůže být pravda. - Zadrž.
Vidíš, zase tak dokonalá nejsem.
- Hned se cítím líp. - Nápodobně.
"Zákaz veřejných projevů náklonnosti bez povolení"
Tak ty sis přála toho pravého?
Jsem jenom člověk a mám lidské potřeby, jako třeba partnera.
- A co ty, přál sis mě? - Já si vlastně přál tohle.
Dává mi odpovědi.
- A jsou to ty správné odpovědi? - Zatím ano.
"Místo pro vaši reklamu Volejte 555-1300"
- Tady byly tvoje billboardy. - Ty já už ale nepotřebuju.
Možná už je čas na to... "žili šťastně až do smrti".
Ne tak docela. Mám nedodělanou práci. Zítra musím být v Danveru.
- V Danveru? - A co jako?
Grant mi dal obálku, kterou mám otevřít, kdyby někdo jel do Danveru.
"Nejezdi"
Nevím, jestli ten vzkaz je pro mě nebo pro tebe.
Neale, nejezdi tam.
Dal jsem své slovo, že ten balíček doručím, takže musím.
Osmičko, měl bych jet do Danveru?
"Ano, ale ne dnes."
"Nerušit, prosím"
- Myslíš to vážně? - Myslím.
To jsi vůbec nespal?
Nemohl jsem. Políbila mě múza.
- To se mi líbí. - Neříkáš to jen tak?
Ne, má to duši. Cit.
Vem mě s sebou.
- A co ten dopis? - Kašli na něj. Chci být s tebou.
Osmičko, mám vzít Lynn s sebou do Danveru?
"Špatný nápad"
To proto, že to je nebezpečné?
"S naprostou jistotou."
Jedná se o toho vraha?
"Co bys myslel?"
Je mi jedno, že to je nebezpečné, stejně chci jet s tebou.
Ne Lynn, z toho bych zešílel.
Nechci o tebe přijít, sotva co jsem tě našel.
A co když přijdu já o tebe?
Nemůžeš jet, ta koule se nikdy nemýlí. Já se vrátím, slibuju.
Osmičko, vrátím se k Lynn?
Ano, vrátíš se ke mně.
"Nevrátíš"
Nejsem magor? Opustit dívku svých snů kvůli téhle hloupé hračce?
Co se děje, strážníku?
Někde tady v okolí se pohybuje vrah, musíme uzavřít silnici.
- Jak ten vrah vypadá? - Zrovna to budou hlásit.
Podezřelý je běloch, jede v červeném kabrioletu BMW po dálnici I 60.
Auto má na víku kufru skvrnu od bílé barvy.
Radši to otočte, mladíku. Tady to není bezpečné.
Trvalo ještě 10 mil, než se mi tep vrátil na dvoucifernou hodnotu.
Pak mi to došlo... Osmičko, neohrožuje ten vrah Lynn?
"Odpověďneurčitá. Zkus to ještě později"
V této oblasti není mobilní síť dostupná.
BMWjsou na hovno, Jeepy jedou!
Do prdele!
Zase ti hajzlové s barvou! Zavolám šerifa, vy se dívejte, kam jedou.
Nevolejte šerifa, prosím!
Zavolám! Mám už těch po krk těch hajzlů, co nám tu dělají potíže!
Hej! Co můj dalekohled?
Osmičko, jsem já ten vrah?
"Pusť si rádio"
Podezřelý veze zbraň v hranatém balíčku z hnědého papíru.
- Opakuji, podezřelý veze zbraň... - Do prdele!
Osmičko, je v té krabici vražedná zbraň?
"Těžko říct"
Mám to otevřít?
"Těžko říct"
Do prdele! Jestli to je vražedná zbraň, nadělám na ní otisky prstů.
Osmičko, teďmi musíš poradit, co mám dělat.
Otázky na "ano" a "ne".
Jdi někam! Ano nebo ne. No tak, Neale, uvažuj logicky.
Zavolal policajty, tak pojedu na druhou stranu, než odkud přijedou.
Musí to být z jedné nebo z druhé.
Tak, osmičko, mám tu dvě možnosti. Bude to jedna nebo druhá.
"To je ložený"
Promiň, tati, ale je ještě jedna možnost.
Šerif ve dvou okresech uzavřel dálnici I 60,
aby zabránil v cestě podezřelému, který byl naposledy viděn
v červeném kabrioletu BMW s bílou skvrnou na kufru.
Já věděl, že tohle není auto pro mě.
Jaká byla pravděpodobnost, že vrah bude mít stejné auto jako já
a že já budu mít to svoje pocákané od barvy jako on?
Grant by řekl, že to bylo nevyhnutelné.
Že se to tak muselo aspoň v jednom z nekonečného množství vesmírů stát.
Grant také říkal, že na téhle dálnici se minulost, budoucnost,
možnosti i náhody splývají v jedno. Musel jsem to vidět na vlastní oči.
Hele, padej odtamtud
Co byl zač?
Prý nějaký student práv ze St Louis. Hráblo mu a zastřelil svýho tátu.
Tuhle dálnici já miluju.
Osmičko, mám spoustu otázek. Byl ten chlápek v autě...
Co se tě sakra vyptávám?
Haló?
Robin Fields?
Je tu někdo?
Já tu jsem.
Rayi?
Ten balíček je pro vás?
Nenajal bych tě, abys doručil balíček pro mě. Je pro mého bratrance.
Už je tu.
Robin Fields je jeden z mých mnoha pseudonymů.
Vy jste bratranci?
Jel jste v autě, kde byl váš balíček. Proč jste si ho nevzal?
Uzavřel jsi dohodu. Přece nenaruším tvůj závazek stvrzený krví.
Navíc to, žes přišel o všechny peníze, byl jsi ve vězení,
opustil dívku a zničil auto proto, abys to doručil, to dělá cenným.
Teďse k tomu váže příběh.
Tak co? Nezajímá tě, co je uvnitř?
Zajímalo mě to, ale... teďuž na tom nezáleží.
Ať je to co je to, na ten příběh to nemá.
Když nechceš, tak to otevřu sám.
No jo...
- Nezapálíte si ji? - To není třeba.
"Úterý 18."
"Pozdrav z Rainbow Clubu"
Tak co to nové auto? Paráda?
- Tati, jaká je moje oblíbená barva? - Modrá.
Tak pročs mi koupil červenýho bavoráka?
Červená je krásná barva, zejména u kabrioletů.
A BMWje má oblíbená značka...
Všechno nejlepší k narozeninám. Až mi zas někdy budeš chtít dát dárek,
kup mi něco, co chci já, ne to, co chceš ty.
Synu, to je dárek.
A jestli ho nepřijmeš...
...budu to pokládat za urážku své osoby.
Tak to jsme si kvit. Protože ten dárek zase urážel mě.
Co bys říkal, kdybych ti koupil malířský stojan a barvy?
Takhle jsem o tom neuvažoval. Měl jsem to asi víc promyslet.
Děkuju, tati, omluva se přijímá.
A s tím Bradfordem - nepůjdu tam. A nebudu studovat práva.
Žádné ale! Tohle je tvůj život, sám sis ho vybudoval a uspokojuje tě.
Já si najdu něco, co uspokojí mě.
Bude mi líto, když s tím nebudeš souhlasit, ale už je to ložený.
Nesouhlasím s tím.
A je načase, abys slyšel pravdu o svém malování. Je jen průměrné.
Skvělá zpráva! Na výstavě Conradovy ceny chce někdo koupit tvůj obraz!
Chce s tebou ihned mluvit. Pojď, já tě tam odvezu.
Tati, tady ta věc, to je šunt. Obrali tě o prachy.
A je to vzhůru nohama.
Asi mám Alzheimera, nevzpomínám si, že bych tam něco posílal.
Zapomněl jste to v motelu. Dovolil jsem si to přihlásit za vás.
- Děkuji, pane... - Conrad. Není zač, pane Olivere.
Vy jste Neal Oliver? Váš obraz se mi moc líbí.
Promiňte, omlouvám se, ale já...
Cítila jsem tak silné deja vu.
To je v pořádku, já taky. Obrovské.
Moc se mi to líbí, má to duši, cit...
- Jsem... - Lynn Linden.
Ano, vím to.
Dělám v Danver Publishing, tiskneme plakáty, knihy o umění...
Je to možná trochu drzost, ale nenamaloval byste pro nás sérii
motelů, kaváren a benzinových pump ve stejném stylu?
Přesně o tom jsem uvažoval.
Můj bratr je velmi nadaný.
Bude se mu dařit. Má před sebou skvělou budoucnost. Oba ji mají.
Že vy budete mít brzy narozeniny?
Jak to, že to víte?
Nezapomeňte si něco přát.
www.titulky.com