Який збіг.
Так, гуляю тут.
Дивитеся місто.
Звідки ви, кажете?
З містечка в Ґоясі. А ви, пані?
Можна без «пані».
Звісно. То ви тут народилися?
Ні, у містечку досить далеко звідси.
А тут працюєте.
Важко залишити родину й коріння.
Я теж крізь це пройшов.
Але донька…
Я забувся.
-Ви наче маєте доньку… -Мені час.
Треба повертатися в школу.
Як бачили, у нас багато роботи.
До зустрічі.
-Чекаю на ваш дзвінок. -Так.
ЛУС: СВІТЛО СЕРЦЯ
Вона йде. Жока її не втримає.
Досить заможний і лихий фермер.
-Чому не можна? -Це небезпечно.
-Чому? -Колись зрозумієш.
-Лус? -Дід її знайшов.
Карлус — мій дідусь?
Поклади назад у сумку. Вона йде! Швидше!
Що? Привида побачила?
Мармеладику, чому ти не в ліжку?
Але я в порядку.
Іди в ліжко. Негайно. Чути не хочу.
Ти влаштував спектакль.
А я зможу побути зі своїм кексиком.
Жока розповів, як гарно ти кажеш про маму.
Як ти любиш мою їжу.
Котику, я така щаслива.
Знайшла те, що шукала?
Ні, не знайшла нічого.
А що з обличчям?
Виходить, ти вигадав увесь цей план даремно.
Дякую, Схибнутий.
Цей тиждень ледь скінчився.
-Гарних вихідних, Фернандо. -Дякую. Вам теж.
Гарних вихідних, директорко.
Бувай, Ґаеле.
Бувайте.
Як справи?
Які в тебе плани?
Як завжди.
Буду з котами.
-Шкода. -Берлін прихворів.
Подумав, може захочеш піти в новий ресторан.
Запрошуєте на побачення? Книгарка втратила шарм?
Раджу, бо це заклад з органічною їжею.
Страви названі на честь рослин.
Корені й таке інше. Не моя улюблена їжа, але…
-Але? -Але…
Знаю декого, кому міг би сподобатися цей заклад.
Завтра ввечері він не працює. Може,
пікнік під дощем?
Їдеш у світове турне?
Не можу носити те саме. Інтернет це не пробачить.
І треба готуватися до купи подій і вечірок цього тижня.
Бідні, лишаються тут.
У вихідні діти бачаться з батьками.
А чому лише вони?
Мої не кожні вихідні можуть.
Те саме в Адрі й Нік.
Тож тусимо тут.
Піду у ванну.
-Батьки не забирають Жоку. -Ніколи?
Лише на свята.
Не рахується.
У п’ятницю він злий.
Не може бути.
У неї є донька, але це інша дівчинка?
Можливо.
Надто великий збіг, та, може, ми переплутали.
Ти переплутав.
Інша Ізабела народила тоді ж, коли та аферистка?
Усе ж написано в картці.
Може, знищили картку Ізабели, яка була мамою Лус,
і тепер ми застрягли.
Не сходиться.
Ти ж сказав,
що ця жінка стає потайною, коли питаєш про дітей і сім’ю?
Так. Я теж заплутався.
Думав, хоч із цим розібралися.
Це все ускладнює!
-Як брешеш… -Не брешу.
Це правда. Вона може бути тією.
Дізнаюся про жінку й дівча з парку.
Має бути якась зачіпка.
Ще не кінець.
Ось де ви.
Учуся кидатися, як мої коти.
Я помітив.
До речі, про котів, завтра вихідний?
Могли б поговорити.
Поговорити про що?
Про котів.
Так. Ви казали, що хочете собі взяти.
-Я? -Так.
-Я так сказав? Ні… -Можу все розповісти.
Навіть краще, може, провідаєте моїх діток?
-Ти про котів? -Авжеж.
Так, завтра вихідний,
але маю справи, тож буду зайнятий.
Принести документи Лус?
Я не забула.
І Ізабела теж. Питали вже в мене.
Усе гаразд? Проблеми з вашою родичкою?
Та ні.
У нас усе добре. Чудово.
Узагалі-то, круто було б кудись піти й потеревенити завтра.
-Десь по обіді? -Обід у новому ресторані.
Я за. Це органічний ресторан. Вам сподобається.
І можете зайти до котиків.
Побачення.
-До завтра! -Бувай!
Жока й Сабіна були найкращі друзі.
Завжди разом.
Думала, вони зустрічаються, але ні.
Хлопці й дівчата можуть дружити.
У них були найкращі оцінки.
Вона заступалася за нього, а він — за неї.
Але одного дня вони посварилися
і стали смертельними ворогами.
Як Бетмен і Джокер, Танос і Месники. Гаррі Поттер і Волдеморт.
КІНЕЦЬ
Кінець.
Але як? Нікому не казали, що сталося?
Ніколи. Усе було несподівано.
Жоці подобалася Сабіна, а він їй — ні.
Отавіу думає, що все навпаки.
А ви?
Треба почитати записи в блокноті.
У всьому винні прибульці.
Вони замінили Сабіну на копію.
Жартую.
Можна з вами поговорити?
Жока трохи засмучений.
Він помагає. Не хочу бачити його таким.
Допоможімо і йому.
І летить до зірок —
світляків у небі.
Бачив відео про заповідник.
Так, гарне відео.
Дідусь був кайнґанґом. Казав, що комахи — священні.
Це наші предки.
Комахи справді особливі. Бачив фото?
Так, вони нереальні.
Усі ці крихітки, зібрані разом…
Колись туди поїду.
Подумай тільки.
Побачити світляків зблизька.
Це Мексика?
Так, Мексика.
На фермі.
Вона відома як заповідник світляків.
Вони дивовижні.
-Чому мерехтять? -Я ж казав.
-Біолюмінесценція. -Ти вивчав, тобі легко зрозуміти.
Для мене це зарозумілий жук із ліхтариками на дупці.
Перетворюють хімічну енергію на світло,
щоб привабити партнерку
або захиститися. Багато причин.
Ти любиш світляків із дитинства.
Так.
Коли був малим,
думав, що всі ми схожі на світляків.
Маємо світло всередині.
Круто ж?
Наче знайти внутрішню силу.
Агов, бачиш їх отам?
Де?
Світляки. Ходімо.
Ось,
Балтазаре.
Яке круте багаття. Будемо розповідати історії?
Сабіна буде в шоці, що ми спали на вулиці.
Ми не спатимемо тут.
Ми послухаємо історію Лус, бо це була її ідея.
Геніальна ідея для цього яскравого вечора.
В общині робили так щоночі?
Не щоночі.
-Але моя бабуся — шаманка… -Шаманка?
Щось на кшталт лікарки, але все ж інше.
Вона знає все про трави й ліки,
щоб зцілити душу й тіло.
Бабуся дуже любить збирати дітей довкола багаття.
Ми слухаємо її історії, а вона щось готує.
Обожнюю смажену рибу. Дуже смачно.
Білок. Я б спробувала.
Наступну казку Дори можна зробити тут.
Буде в захваті.
А директорка Ізабела — ні.
Це Дора дала обруч?
Так, вона.
Хочу зустрітися.
Що таке, друже?
Без настрою? Не оцінив сюрприз?
Хочу їсти.
Коли кухар Руй принесе зефірки?
Тут хтось голодний?
Є закуски, щоб втамувати голод,
і ще я приніс зефір!
Дякуємо!
-Розбирайте шампури! -Дякуємо.
Ось так.
-Ось. -Дякую, кухарю Рую.
Дякую.
Який чудовий вечір.
Нагадує дитинство на фермі, де працював тато.
Любив, коли збиралися навколо багаття і їли горіхи.
Завжди історії про ферму, Жентіле.
Він великий, але такий плаксій.
Нехай буде з вами Сила.
Що ж, почнімо нашу історію, бо вже пізно.
Спочатку заплющте всі очі.
Послухаймо світ.
Нам знадобиться уява, щоб поринути у світ природи.
Розплющуйте.
Хочу розповісти про світляків.
Вони священні для кайнґанґів, що мене виростили.
Зелений Шершень.
У нього є суперсили в коміксах і кіно.
Так, у світляків є суперсила.
Тато розповідав історію. Слухайте.
Коли бачиш світляка,
спіймай його й зроби руки у формі мушлі.
Загадай бажання.
Якщо засвітиться,
твоє бажання здійсниться.
А світляк покаже тобі найкращий шлях до цього.
Воно полетить далеко,
поки не досягне зірок —
світляків у небі.
Лус, як красиво.
Я їх не бачив.
Вір, і він тобі допоможе.
Це не зовсім так.
Ну, добре. Він з’являється не завжди.
Бабуся каже, що наші янголи — тварини.
Приходять, коли треба допомога.
Моя — точно світляк.
З тобою тут я вже повеселішав.
Ти наш світляк, Лус.
Можна вже їсти зефір? Я голодний.
Смакота.
-Валеріє! -Так?
Твоє завдання — стежити за Балтазаром.
Пильнуй його.
Настає для нього час розплати.
А община?
Розберуся.
Відпочину від них.
Боїшся шаманки?
Я? Зовсім ні.
Ця відьма лише язиком плеще.
Не кусає, а гавкає.
Я в цьому не певен.
Шефе, як думаєте, що цього разу приховує Балтазар?
Гадаю, ця директорка — справді мати Лус.
Не хоче казати, щоб я їй нічого не заподіяв.
Зрозуміло. А ви…
Годі. Я вже сказав, що тобі робити.
Іди, Валеріє.
Дякую за натхнення та історії.
Навіть забув про погане. Усе було чудово.
Так. Шкода, що мій дружечок не з’явився.
Він завжди приходив.
Не хвилюйся. Він десь поряд.
Досі хочеш втекти, щоб побачитися з бозна-ким?
Так.
Вибач, що не можу розповісти.
Хочу владнати все сама.
Це може бути небезпечно. Крім того…
Що це?
ПРОМІНЬ НАДІЇ
Кукурудза.
Я не про те.
Вона…
Іди за мною.
Кухарю Рую.
Купуєте на цій фермі?
Так. Кукурудзу, рис, боби — усе.
Усе з ферми «Промінь надії»?
Нарешті хтось зацікавився
якістю продуктів, які купую в школу.
Молодець.
Саме там.
Дуже відома ферма в Сеу-Азулі. Одна з найкращих у штаті.
-Першокласні продукти. -Отримуєте прямо від них?
Так, усе свіже.
Вантажівки привозять, а хлопці…
Коли? Можна глянути?
Ні, уже поїхали.
Але цього тижня привезуть ще боби й інше.
Можу покликати, якщо тобі цікаво.
Слухай, цього тижня приготую тобі особливу страву з кукурудзою.
Вибачте, продовжу перевіряти запаси.
Що це було?
Зациклилася на кукурудзі. Що таке?
Нічого. Люблю кукурудзу.
Пограймося надворі.
Досі не можу повірити.
Алергія на котів.
Ага.
Хто ж знав?
У вчителя біології алергія на тварин. Таке є лише в «Прекс».
Вона мине. Організм звикне.
Приходь до Токіо, коли заберу від ветеринара.
Проблем не буде. Зараз покажу тобі її.
Дуже мила. Дивися.
Ось.
Справді дуже гарна.
У тебе є навіть кицька для тих, у кого алергія на котячу шерсть.
-Неймовірно. -Так.
Фернандо, вибач. З мене не дуже добра компанія.
-Піду, а ти їж свій десерт. -Ти не допив хлорофіловий сік.
І ледь торкнувся спагеті з фотосинтезованим песто.
Спробуй десерт з органічними квітками. Тобі сподобається.
Солодощі добрі для цього. Спробуй.
Маркусе?
Отакої. Ледве впізнав тебе з таким обличчям.
Трохи переборщив із макіяжем.
Вибачте. У мене
алергія.
На котів, уявляєте?
-Усе добре? -Нічого серйозного.
-Звичайна алергія. Миттю минеться. -Казала ж.
Вам же не до вподоби такі місця. Передумали?
Усе заради кохання.
Як їй відмовити? Гляньте, яка вона в цій сукні.
Любий, ми заважаємо.
Так, ходімо. Облишмо закоханих голубків.
А радше — котиків.
Бувайте.
Фернандо, вибач, що я такий.
Почуваюся погано, а ще лишив дітей із паном Жентілом.
Ти ж знаєш, що із четвертим класом іноді важко.
Не лише іноді.
Усі про це теревенять.
Ти недостатньо жорсткий із ними, занадто милий.
А діти цим користуються.
Але це маячня. Просто люди так кажуть.
Не хвилюйся. Нічого серйозного.
-Змінімо тему. -Я попрошу…
Готово. Тепер ти як я — каме.
-А я, Жока й Лія? -Ви кайру.
-Це краще чи гірше? -Просто інше.
Каме — це воїни.
Ми не сидимо в очікуванні.
Ми щось робимо, щоб вийшло.
А кайру вміють зберігати спокій і будувати плани.
-Залежать одні від одних. -Круто.
Що сталося?
-Тихо. Світло зникло. -Поклич світляка.
Друже, де ти?
Лус!
Треба було слухатися бабусі!
А тепер я іду за тобою!
Лус, навіщо ти йому?
Бабуся збрехала. Ти не монстр!
Ні, я такий!
Відчини двері й вийди до мене!
Хотіла мене знайти?
То ось він я!
-Мені страшно. -Хто це, Лус?
Я Карлус, її дідусь!
Тепер ти від мене не втечеш!
Ні!
Привіт.
Що таке? Знову поганий сон?
Чого він? Я нічого не робила!
Він не монстр. Не вірю.
Заспокойся, добре?
Ніхто тебе не скривдить, бо я тут і подбаю про тебе.
Вір мені.
Забула про угоду?
Забула.
Знаю, що ти каме, але і я воїн. Маю свої трюки.
-На добраніч. -На добраніч.
Отакої.
Домовилися, старійшино. Зачекайте трохи…
Що він тут робить?
Ноги його не буде в общині.
Геть здуріли, Ґа?
Та нічого. Я її розумію.
-Зникнення дівча сколихнуло всіх. -Вона втекла через вас. Ви винні.
Не прикидайтеся праведником.
Мені вже набридло ваше нахабство.
Набридла ваша неповага до кайнґанґів.
Ґа, благаю, зупиніться!
Що ж, мені треба йти.
Завершимо розмову пізніше.
-Що він хотів? -Вислухати. На відміну від вас.
Пробачте.
Ну…
-Любиш футбол? -Я не говорю із чужими.
Маю іти. Бувайте.
Народ!
ІЗАБЕЛА РОША
Жентіле, дякую, що наглянув за класом.
Треба було поробити власні справи.
Авжеж. Фернанда, так?
Що?
У цій школі нема секретів. І як?
Як? Не було нічого.
Не маю часу на плітки.
Хоч трохи деталей.
Ось тобі деталі.
Маю алергія на котів, що не зникне.
І ще одна порада. Добра, тому запиши.
Подбай про мій клас.
Бувай.
Сабі, подружко! Ти не уявляєш!
У нас було багаття.
Було так весело, що я забула про білки.
Круто. Я була в кіно,
у дивовижному парку й на двох вечірках.
Ідеальні вихідні.
Але не так круто, як тут. Лус розповіла історії.
Як весело!
Наступного разу продавай квитки.
Граймо далі.
-Не хочу суперництва. -Бо програєш.
Привіт, друзі!
Не уявляєте, на якому крутому концерті я був.
Хореографія. Я все запостив.
Лус, питання.
Чому не сказала, що дивилася відео про фермера Карлуса?
Його ти шукаєш?
Чому мовчала?
Фермера?
Дивіться, схоже, що нерозлучна парочка
свариться.
Тебе не стосується!
Який ти знервований.
Вийдуть непогані плітки.
Поговорімо потім.
Що ти приховуєш? Хто цей Карлус, Лус? Кажи!
Агов.
Що за галас?
Хто що приховує?
Лус?
Що таке?
Переклад субтитрів: Ольга Ковальова