КЛЕОПАТРА (1963)
Така се случи, че във Фарзалия голямата мощ и мъжество на Рим
продължиха кървавата гражданска война
и легионите на Цезар унищожиха тези на Великия Помпей,
така че сега само Цезар управляваше Рим.
Но нямаше радост за Цезар, както в другите му триумфи,
заради мъртвите, които неговите легиони брояха,
погребваха и изгаряха... бяха техни съграждани.
Димът от кладата на изгорените римляни е също толкова черен,
а и зловонието е не по-малко.
Помпей е виновен, аз не исках това.
Нека това, което казвам, да бъде записано.
Можете да станете.
Не се опитвайте да ме впечатлите, изглеждайки разкаяни или горди.
Вие се бихте безславно за Помпей като полеви офицери.
На хората под ваше командване ще им бъде позволено да постъпят
в моя легион и да се върнат в Рим като римляни.
Ще имате същата привилегия. Не съм толкова великодушен.
Имената ви са отбелязани. Ще бъдете наблюдавани.
Първият знак на измяна или малодушие — и ще бъдете убити.
Антоний ли? О, да. Канидий. С новини от Помпей, надявам се.
Аве, Цезар! - Изпий го за мен, Канидий.
За кавалерията на Марк Антоний — левият фланг и дясната ръка на Цезар.
Какви са новините от Помпей? Или по-скоро каквото остана от него.
Помпей избяга. Изплъзна се между пръстите ни, маскиран като търговец!
Остави повечето от стоката си. - Избяга ли? Накъде?
Имам сведение, че го чака галера на брега.
Провизии за дълго пътуване. Казаха за Египет.
Египет... Възможно е. Те му дължат доста.
Той ще поиска убежище. Пари назаем, време назаем.
Мислех, че това е приключило. Изглежда, че не е.
Руфий, допитай се до гадателите. Искам да знам.
Дали Помпей ще се изправи най-сетне срещу мен в Египет?
Но сега Цезар ще се върне в Рим.
Непременно трябва да отида в Египет.
Младият цар Птоломей и сестра му водят гражданска война,
решени да се унищожат един друг, а заедно с това
и голямата спогодба за жито за Рим. - Това не може да е толкова спешно.
Нека римляните посрещнат Великия Цезар както му е редът,
в този най-велик негов триумф.
Триумф? Над какво?
Над кого?
Канидий? - Цезаре?
Остави ми 10-и и 12-и легиони, Антоний да отведе останалите в Рим.
Кога може да тръгне? - Когато кажеш.
Тогава веднага.
А в Рим Марк Антоний ще говори от името на Цезар.
Да няма две мнения по въпроса. - Неговата дума ще бъде твоя.
Думата на Цезар ще бъде закон. - Разбира се.
И му напомни да държи легионите си непокътнати.
Те правят закона легален. - Цезаре.
Галерата на Цезар се носеше през великото море към Египет,
и се случи така, че точно както римляните,
така и египтяните водеха война един срещу друг,
за да не дели младият цар Птоломей трона със сестра си Клеопатра,
той я изгони от Александрия и се опита да я унищожи.
Изглежда, че пристигнахме в пазарен ден.
Един ден в седмицата ги допускат в царското обкръжение.
Но къде е почетната стража на Цезар?
Най-малкото представител на царската войска.
Сега ще имаме привилегията да наблюдаваме могъщия Цезар
как си пробива път през нашето тържище.
Марселий, дузина от най-добрите, само с мечове.
Искам разчистена пътека към стълбите на двореца, и да я държиш отворена.
Те се надяват, че ще сме достатъчно глупави да малтретираме хората им.
Не. Това е пазарният им ден, Руфий. Ние ще ходим да пазаруваме.
Шегуваш се. - Ще пазаруваме по пътя към двореца.
Имаш ли от моите пари? Всичко се плаща с монети.
Кажи на хората да приберат мечовете и да носят кесиите си в ръка.
Маслини. Зехтин.
А! Вино от Самос!
Колко струва виното? Четири драхми.
Шестдесет от твоето вино за хората ми. Плати му.
Плати му.
Ти каза, че римляните ще разблъскат хората и ще ги ядосат.
Защо не правят това, което ти каза?
Вашият цар Ви зададе въпрос, лорд Чембърлейн.
Римляните имат изродени мозъци, Ваше Величество.
Те... са непредвидими.
Особено един римлянин.
Експерт по неочакваното.
Обаче с толкова малко хора.
Изглеждате толкова впечатляващо. Всеки един от вас може да бъде цар.
Негово Величество, господарят Птоломей, господар на висшата
и нисшата класа, син на Ра, на Хорус и Тот, многообичан от...
И така нататък... Ти ме посрещаш.
И аз, Гай Юлий Цезар, консул на Римския сенат...
И така нататък... Благодаря ти.
От името на сената и на римляните, Аве, цар Птоломей.
И... неговата сестра и съвладетел царица Клеопатра.
Те няма да ти кажат това, но Клеопатра е мъртва.
Опита се да ме убие и я пропъдихме в пустинята. И тя умря там.
От друга страна, е истина, че сестрата на Негово Величество
неведнъж съзаклятничи, за да го убие,
така че не е вярно, че Клеопатра е мъртва.
Истина, че тя избяга от Александрия. - Изглежда, че винаги те прекъсвам,
но търсенето на истината може да продължава.
Потиний, не е ли ти? Господарят Чембърлейн
и главен евнух на цар Птоломей — висок чин,
постигнат не без известна, да кажем, саможертва.
Теодот, прав ли съм? Преподавател на Негово Величество
по история, философия и амбиция.
И Ахил. Казват ми, че си добър войник.
Тогава къде е царица Клеопатра?
С нейната армия. - И колко хора имате вие?
Достатъчно. - Мога ли да кажа нещо?
Положително си дошъл тук с мир, могъщи Цезаре,
и не ни остава друго, освен да те посрещнем топло и почтително.
Всъщност, единственият ни проблем е, че засяга само нас.
Защо дойде, Цезаре? - Както всички знаем,
когато бащата на Птоломей и Клеопатра почина,
той определи двамата заедно да управляват Египет.
Рим бе определен за настойник и изпълнител на неговата воля.
Дойдох да попитам защо царица Клеопатра беше свалена от трона,
за да изгладя различията между нея и цар Птоломей,
и за да видя, че те възобновяват общото си управление на Египет.
Това ще бъде трудно. Клеопатра се отказа от правото си.
Ще се опитам да реша справедливо.
Не виждаш ли, че той ще я потърси? Той ще върне Клеопатра.
Слънцето, разпръскващо Божията благодат,
вероятно сияе прекалено ярко.
Ако Птоломей желае да се оттегли... - Не желая нищо подобно!
Няма да бъда разкаран, докато не видя, че му давате това!
Хиляди извинения, Ваше Величество, бях почти забравил.
Господарят Птоломей желае да подчертае гостоприемството си
с важен подарък. - Много щедро.
Пръстенът. Дай му пръстена на Помпей.
А сега символът на обичта на Негово Величество към Рим
и на почитта към Цезар.
Великият Помпей.
Казват, че мъртвите не хапят.
Доволен ли си, Цезаре? Те казаха, че много ще ти хареса.
Слънцето разпръсква Божията милост доста ярко.
Тук стана прекалено горещо за царе.
Моят господар Птоломей ще се оттегли.
За Негово Величество — римска почетна стража.
Не беше от твоята ръка, разбира се.
Ако сте ме разобличили, както казахте,
вече знаете сам по-добре, Цезаре.
Хората ми да бъдат подслонени и нахранени.
Мога ли да кажа нещо? - Не докато не потвърдиш.
Ще изискам стаи за мен в двореца. - За мен ще е чест да Ви придружа.
Всеки друг, освен теб.
Намери останалото от Помпей. Изтръгни хиляди езици, но го намери.
Изчисти го, сложи му монета в устата и останалите почести.
Разбира се.
Засега трябва това да удържим.
Лунната порта и трите други. Тук, тук и тук. Как сме разположени?
10-и е на Лунната порта. Останалите — в резерва.
12-и държи всички други позиции. Много слабо, Цезаре.
Засега е достатъчно. Пробвахте ли изворите?
Водата е противна, но става за пиене. - Дръжте ги под око.
Наблюдавайте царевицата и житото.
Защо, с нашите запаси, можем да издържим неограничено.
За седмица — може би, но засега има време.
Какво искаш?
Може ли да се вярва на човека?
Изглежда, че някой ми е донесъл подарък... от царица Клеопатра.
Както изглежда — килим. Флавий се съмнява.
Познава двореца много добре.
Появи се в коридора през тайна галерия, за която никой не знаеше.
Не бих го оставил край Потиний, за да изпрати убиец от името на Клеопатра.
Доведете го.
Ти ли си този, който носи дар от Клеопатра? Сложи го долу и тръгвай.
По заповед на царицата трябва лично го да поднеса на Цезар.
Аз съм Цезар. Сложи го на земята пред мен.
Прости ми, господарю адмирал Агрипа, но ти не си Цезар.
Нито пък ти, генерал Руфий. Нито ти, Германий.
Подаръкът от моята царица е предназначен за Цезар... насаме.
Килимът изглежда безобиден. Можеш да ми подадеш меча си, Руфий.
Може да има нужда от малко рязане.
Странен начин за носене на килим.
Няма ли да е по-лесно да го метнеш на рамо?
Не е толкова удобно по този начин.
За теб или за килима? - Този меч, Цезаре.
Килимът е толкова нежна тъкан. Ако разрешите, мога да го развържа.
Първо го обърни. - Килимът е от лицевата страна.
Разбирам, но искам от другата страна.
Или да го преобърна с меча ми. - Не, не...
Откривам някой, който може да разкаже повече за качеството на стоките
с преглеждане първо на задната страна.
Приветствайте Клеопатра, от рода на Хорус и Ра,
обичана от Луната и Слънцето, дъщеря на Изида,
и царица на Горен и Долен Египет.
Благодаря Ви. - Насам.
Занеси това на капитана от нощния караул.
Той ще види, че покоите на царицата са готови.
Остани там, където си.
Освободих ли те? - Не, Ваше Височество.
Това е моят дом, Цезаре. Всичко от него е на мое разположение.
Не съм ваша затворница. По-скоро Вие сте мой гост.
Много любезно. - И след като сте приготвили
покоите ми, прислужницата вече може да покани другите.
Те би трябвало да са приключили. - Боя се, че е невъзможно.
Вратите са силно охранявани. - Има врати... и врати.
Да, разбира се.
Трябва да ме разведеш някой ден между стените на двореца ти.
Какво чакаме? - Разрешете да напусна.
Разрешавам. Аполодорий.
Благодаря ти.
Радвам се, че си получила моите призовки и че си могла...
Призовки? Ще благоволя да кажа, че не съм получавала нищо подобно.
Изненадана съм, че смятате, че бих отговорила и на една.
Млада госпожо, пътуването в твоя невълшебен килим
не те е изморило, но ти прекара един изтощителен ден.
Цезаре, крайно необходимо е да разбираме един друг.
Само чрез мен можете да се спасите
от безнадеждната ситуация, в която сте се озовал.
Не бих отхапала това на ваше място. Вие ли си ги донесохте?
Опитвали ли сте го? Ако не сте, вероятно е отровено.
Най-малкото е друг начин за изход от безнадеждната ми ситуация.
Вие сте толерантен към мен, нали?
Така е, защото сте доста по-възрастен?
Картите ви не струват. Неактуални, в сравнение с моите.
Аз и те остаряхме заедно.
Езерата на запад са лошо отбелязани.
Някои важни позиции дори не са отбелязани.
Трябва да те уредя при картографите или в щаба.
Започнахме лошо, нали? Държа се нетактично с вас.
Не искам да бъда дразнен от теб ни най-малко, млада господарке.
Разрешено ли ми е да седна или не?
Възможно най-бързо трябва да ме възкачиш на трона.
Моята мисия тук е да сложа край на кавгите между теб и брат ти.
Не си глупак. Или си? - Нескромно, но вероятно не съм.
Видял си брат ми и си го изслушал?
И този наистина нечестив мъж на кого принадлежи?
Да.
Да се споразумеем ли за това, което Рим иска и винаги е искал от Египет?
Царевица, жито, съкровища. Това е стара история.
Величието на Рим, построено върху египетското богатство.
Ще ги имаш. Ще ги имаш на практика.
Има само един-единствен начин. Моят начин. Направи ме царица.
Това звучи като ултиматум. - Няма друг начин.
От една жена, чиито вещи допреди няколко минути
бяха един предан роб и един навит килим.
Но сега имам теб, Цезаре. Освен това имам армия...
и простия факт, че ничия човешка ръка не може да ме унищожи.
Май ти го напомних със споменаването
на фикс идеята ти за божествеността ти.
Изида, нали?
Ще трябва да заявя твърдо да внимаваш какво говориш.
Аз съм Изида. Милиони, вярващи, ме боготворят.
Ти няма да се объркаш коя съм с така наречения божествен произход,
който всеки римски генерал е придобил заедно с щита си.
Ти си избрал да произлизаш от Венера, нали така беше?
Сега трябва да настоя малко на моето.
Първо, твоето пътуване те умори и желаеш да се оттеглиш.
Аз не съм ти слуга, Цезаре. Не ме отпращай.
Второ, ти нямаш армия. Войниците ти са си отишли,
защото не си могла да им платиш.
Богатствата на Египет не са в твое разположение,
още по-малко да ги раздаваш. След ден-два пак ще си поговорим.
Тогава може да бъде прекалено късно и за двамата.
Твоята сигурност ще бъде мое задължение.
Ами твоята собствена сигурност?
Струва ми се, че съм подготвен засега.
Надявам се.
Вярвам, че ти си толкова мъдър, толкова блестящ,
колкото боговете казват, че си.
Вие, римски генерали, станахте божествени толкова бързо.
Няколко победи, няколко кланета.
Едва до вчера Помпей беше бог.
Те го убиха, нали? - Да.
Защото мислеха, че това ще ти се понрави.
Но не ти хареса, нали? - Не.
Днес си спомних колко много дъщеря ми го обичаше.
Тя почина, опитвайки се да му роди син.
Даде му този пръстен.
Наспи се добре през нощта, Цезаре.
Следващите дни могат да са трудни за теб. Лека нощ.
Германий, стража да придружи Клеопатра до покоите й.
Стража!
Тръгвай!
Коридорите са тъмни, господа.
Но не трябва да се страхувате. Аз съм с вас.
Не мислите ли, че защитихме всичко, което можахме тази вечер?
Може би ще започнем наново сутринта. - Не. Има още няколко неща.
Още нещо. Не смяташ ли, че нашите карти на този район
не са точно така, както би трябвало да бъдат?
Не, защо? Какво те кара да мислиш така?
Имам инстинкт за тези неща.
От македонски произход. Без египетска кръв. Това е официално прието.
Минава за безкрайно интелигентна и проницателна.
Царица Клеопатра е много начетена.
Добре запозната с естествените науки и математиката.
Тя говори много добре седем езика.
Ако не беше жена, би могло да се каже, че е интелектуалец.
Нищо не ми омръзва толкова много, колкото интелектуалец.
Да направим от теб адмирал, Агрипа.
Тук има нещо, което вероятно е от голям интерес за флотата.
"В постигането на целите си Клеопатра използва изтезания, отрова
и дори сексуалните си умения, които, казват, че са доста големи.
Любовниците й е по-лесно да бъдат изброени по брой, отколкото по име.
Говорят, че тя избира мъж, който по-скоро
чака да бъде избран по женски маниер".
Има повече причини, отколкото си мислехме,
за да не ви оставим сам с нея? - Съжалявам, Руфий. Не слушах.
Не сте склонен да й имате доверие, нали?
Доверие? Нито за минута.
Доверие. Думата ме прави винаги неспокоен.
Като вино — опитам ли го, ефектът по-късно не е бил добър.
Така че се отказах от виното и от доверчивостта.
Днес беше дълъг и труден ден, господа.
Следващите няколко дни може да бъдат даже по-дълги и по-трудни.
Лека нощ. - Лека нощ.
Флавий!
Пак е есен, моята многообичана Лезбия.
Виж. Порои от римски листа падат ли, падат.
И любовниците се възраждат с целувки, обещавайки пролет
и ще сложат край на зимата с нови трели на славея.
Опитвам храната ти, дъще на Изида,
и ако има нещо лошо в нея, нека злото връхлети мен.
Но любовта трябва да донесе отчаяние един ден,
както и красота, скръб.
Защо спираш, Феб? - Има движение в коридора.
Така римляните плашат врага, като тропат със слонските си стъпала.
Не. Това е един човек, следван от други.
Цезар, бих казал. - Дали?
Не трябва да разочароваме Великия Цезар.
Римляните разказват басни за моята баня и прислуга,
както и за моя морал.
Клеопатра помоли за аудиенция с мен.
Това беше вчера, Цезаре. - Бях зает с важни дела.
Царицата в момента е заета с къпане. Може би по-късно или утре.
Страхувам се, че не. Задръжте го. Не, не го наранявайте.
Ти си добър човек, Аполодорий. Надявам се, че го оценяваш.
Чакайте ме тук.
Оставете ни да живеем и да обичаме,
без да си мисли някой за приказката за девствените побелели коси.
Слънцето залязва и може да се върне, но щом загаси
нашата краткотрайна светлина, ние проспиваме една безкрайна нощ.
Неканен гост! Мъж!
О, това си ти. - Искала си да ме видиш?
Повиках те вчера на аудиенция в моята тронната зала.
Казаха ми, че не ми е позволено да влизам там.
Защото е много близо до покоите на брат ти,
Потиний, Теодот и останалите.
Не може да ми се казва къде да ходя и да не ходя!
Тъй като очевидно нямаш нищо за мен...
Освен моя трон!
Поне си облечен прилично в мое присъствие. Най-добрата ти ризница?
Почти, но се страхувам, че не е облечена в твоя чест.
Знам. Рано тази сутрин ти посети официално гробницата на Александър.
Остана сам покрай саркофага известно време.
Иска ми се да узная как си разбрала. - Само се взираше в него.
И тогава ти заплака.
Защо зарида, Цезаре?
Човекът разказва прекрасно. Сляп ли е?
Не го наранявайте. - Няма.
Никой не разказва така изкусно, както Катулий.
Катулий не се съгласи с вас. Защо не го убиете?
Защото аз съм съгласен с него.
Желанието ми да Ви зарадвам, Цезаре, е много слабо.
Нито пък съм много загрижен да знам дали си бял или черен.
Ахил мести цялата си армия в Александрия.
До довечера той ще те превъзхожда числено 20 — 30 пъти!
Ще бъдеш напълно обкръжен.
Освен откъм морето.
Планираш да отплаваш, Велики Цезаре? - Засега не.
Ахил може да атакува утре, вдругиден, когато го устройва!
Много е вероятно. - В най-щурите си сънища, Цезаре,
как може да се надяваш да удържиш портите при такова неравенство?
Или ще кажеш още веднъж: "Засега, временно... "
Офицерите ми не са казали нищо конкретно цяла седмица.
Ти какво мислиш? - Преди да останеш без вода,
без храна, а твоята войска — изклана,
застреляни един по един от покривите, отровени в бордеите?
Няколко дни, Цезаре. Най-много няколко дни.
Склонен съм да се съглася с теб.
Млади човече, знаеш ли това от Катулий?
"Целуни ме хиляди, хиляди пъти. Когато получим още много хиляди,
ние ще ги объркаме и ще забравим броя им,
така че злата завист няма да узнае
колко висок е броят и да ме урочаса".
Не би могло да бъде толкова приятно в тронната зала.
"Моето желание да ти доставя радост, Цезаре, е много слабо"...
Цезаре, една дума. Важно е.
Египетска военна галера в източното пристанище.
Наемаха хора и оръжия цял ден. - Кога ще тръгнат срещу нас?
Утре, със сутрешния вятър. - Изгори ги тази нощ тогава.
Корабите им са близо до брега. Огънят може да стигне до града.
Да се надяваме, че няма. Не мога да рискувам блокада.
И помни, не преди тази нощ. Подготви това колкото се може по-тайно.
Нуждая се от този ден. Успех!
Защо не преди тази нощ, господарю? Защо Цезар се нуждае от този ден?
Не мога да ти дам тази информация... засега.
Флавий.
Ето го, Цезаре. Току-що дойде.
Боговете не трябва да ни измъчват така, Руфий.
Това е дори по-добре, отколкото се надявах.
По-добре тръгвай. Нямаш много време.
Аве, Цезар.
Казва се епилепсия...
заради гърчовете, причинени от мускулни спазми.
Още от древни времена гърците считали страдащите от нея
за покровителствани от боговете.
За Александър Велики, казват, е имал тази болест.
И за могъщия Цезар казват също.
Простете ми. Библиотеката. - За какво говорите?
За римляните. Открили са огън срещу египетската флота.
Крайно време е. - Ела да видиш сам.
Огънят се е разпрострял към града. - Градът!
Неголям район, само няколко сгради. Но библиотеката гори.
Великата библиотека!
Ръкописите на Аристотел.
Коментарите на Платон, пиеси, истории.
Заветът на Юдейския бог.
Книгата на книгите.
Вятърът отнесе горящите галери към търговските кораби.
4 или 5 изгоряха и потънаха тук. - А нашите кораби?
Невредими. Има проблем с пленниците. Предават се на тълпи. Трябва ми помощ.
Нямам и един човек. Може да поискам скоро и твоите моряци.
Махни си ръцете от мен!
Трябва да атакуваш стражата ми по-често.
Задава се битка.
Ставаш все по-красива всеки път, когато те видя.
А ти ставаш все по-смел. - И по-зает.
Сега сме изключително заети... - Надушваш ли пушек?
Ти намери за нужно да подпалиш египетската флота.
Корабите бяха във водата.
Трябваше ли да ги изгориш на улиците?
Някои търговски кораби пламнаха. Горящите мачти паднат по улиците...
Една от тях е великата библиотека на Александрия.
Да, казаха ми. Ужасно съжалявам.
Извинявай, трябва да те попитам... - Възразявам. Ще потушиш ли огъня?
Опитваме се да включим египетските пленници в пожарните бригади.
А, разбирам. Римляните могат само да причиняват пожари, така ли е?
Освободи ли се от грижите за децата, за да дразниш възрастните?
Някой друг път. Имаме работа. - Да я изведем ли, Цезаре?
Използвай тази римска дарба за унищожение.
Съборете пирамидите, заличете градовете!
Как се смееш ти и варварите ти
да откривате огън срещу библиотеката ми?
Играй си на победител колкото си искаш, Велики Цезаре.
Изнасилвай, убивай, граби хиляди, милиони човешки същества.
Но нито ти, нито някой друг варварин
имате правото да унищожите мислите на един човек!
Достатъчно! Оставете ме насаме с нея.
Ще ви повикам, когато свърша. Няма да бъде дълго.
Мечове? Копия?
Или ще ме хвърлиш и мен в пламъците?
Мисля, че дойде времето да се разберем.
За какъвто и ме смяташ, първо, аз съм Цезар.
А аз съм Клеопатра, царица, дъщеря на Изида!
Ако съм казал така и когато съм го казал,
ти си това, което аз съм казал, нищо повече.
Аве, Цезар!
Ти, потомка на поколения кръвосмешения
и недоразвити слабоумни, как смееш да наричаш някого варварин!
Дъщеря на пияница, който си купи пътя към трона.
Цената ти беше прекалено висока, помниш ли?
Наситих се на твоите претенденти, парадирайки с отминала слава.
Бъдещето засяга само мен. - Прави каквото ти казвам.
Да правя, което ти кажеш? Буквално?
Сякаш съм нещо, което си завладял?
Ако бях избрал да те считам за такава.
Да разбирам ли
че се чувстваш свободен да правиш с мен каквото си поискаш,
всеки път, когато пожелаеш? - Да, искам да бъде разбрано.
Няма ли най-малкото да носиш лавров венец,
за да ми напомня, че си Божественият Цезар, който ме е почел така?
Говориш прекалено много.
Обещавам ти... Няма да ме харесаш така.
Цезаре! Атака на Лунната порта!
Лунната порта. Атака с пълна сила!
Тия балисти трябва да се елиминират. Изпратете "костенурка".
Формирайте "костенурка"!
Сега дойде нашето време за атака!
Не. - Имаме цял резервен легион.
Държим позициите си тук.
Два часа до изгрев-слънце. Ще останем, където сме.
И какво ще стане на изгрев-слънце? - Мислех, че знаеш.
Слънцето ще изгрее.
Кажете на хората, че спечелиха битката.
Отпуск и вино за онези, които са бранили портата.
Всички резерви, кавалерия, всички налични хора изправете срещу Ахил.
Притиснали сме го като в менгеме. - Коя е другата му половина?
Руфий и армиите на Митрадат. Той тръгна снощи, за да ги пресрещне.
Как би могъл да дойде така бързо? - Изпратих го към Египет.
Никой генерал не може да удържи Александрия с два легиона,
както ти и другите неведнъж сте ми подчертавали.
Опитвам твоето питие, дъще на Изида,
и ако има отрова в него, нека отровата проникне в мен.
Лотос!
Ти избърса ръба на чашата, след като го вкуси.
Защо? - Защо?
Защото моята уста няма да я омърси.
Лотос, отпий пак.
Потиний каза, че ще ме убие.
Простете ми, Ваше Величество.
Простете ми.
Прощавам ти.
Сега го изпий!
Аполодорий!
Тържествено мълчание за Гай Юлий Цезар —
Консул на Сената на римляните.
Станете всички!
Нека това, което се каже, да бъде записано,
като присъдата и декретът на Сената и на римляните.
Няма съд тук. И декретът не е римски, а на Клеопатра.
Тя те е излъгала, Цезаре. Тя и робите й те мамят.
Ти не си бил обвинен, Потиний, поне засега.
Обвинен си в подстрекателство и подбуждане на война срещу Рим.
Обвинявам те сега в заговор за убийството на царица Клеопатра.
Вие, двамата, сте виновни. Осъдени сте на смърт.
Прекалено светло е тук. Закрийте малко слънцето.
И мен ли ще ме убиеш, Цезаре? В какво съм обвинен?
Цар Птоломей е свален от попечителство на Рим.
Той ще напусне двореца до един час
и ще бъде отведен благополучно в лагера на генерал Ахил.
Ще ме изпратиш обратно при моите войски?
Той ще бъде придружен от неговия преподавател и възпитател — Теодот.
Чу ли това? Ти ще бъдеш спасен покрай мен.
Не се хили, малък идиот такъв!
Мога ли да говоря? Знаете, че Ахил е хванат в капан
между вашите собствени легиони и армията на Митрадат.
Ако изпратите Негово Величество, това може да значи смъртта му.
Професионален риск за онзи, който стане цар.
Но тогава за и мен, Цезаре. Аз не съм цар, нито генерал.
Какво знам аз за войната? Обикновен ученик.
Човек на мислите и думите.
Прекалено много думи. Достатъчно.
Нека всичко бъде направено точно, както бе отсъдено.
Флавий!
Намери Аполодорий. Върни му камата.
Трябва да я почистиш първо. Потиний я изцапа.
Да, знам. Уморен съм. Обещавам да поспя.
Имаш извиненията ми за това, което току-що ти се случи.
Цезаре, само за минута. - Вчера беше претрупан ден.
Нощта — още повече. Тази сутрин не беше безметежна.
Знаеше ли, че Аполодорий ще убие Потиний?
Беше достатъчно любезен да изчака, докато Рим му обяви смъртна присъда.
А брат ми... И Теодот?
Те може би също ще бъдат убити.
Вероятно. Ваше Величество, наистина съм изтощен.
Ти знаеше за себе си, че няма истинска опасност,
и че Митрадат беше на път да ти изпрати подкрепления.
Защо не ми каза? - Казах, че бях подготвен.
Не би ми повярвала. Но трябва да настоя.
Щях да ти повярвам. Не ми вярваш, така ли?
За момента не. - И все пак...
В тези последни няколко минути, ти безспорно ме направи царица.
Единственият владетел на Египет. Защо?
Може би утре през деня ще си поговорим.
Защо, Цезаре? - Това беше най-доброто за Рим.
Най-доброто за Египет. - За Египет също!
Клеопатра, излез. Умолявам те, излез!
От това няма да има нужда.
Не беше необходимо да се предавам. Можех да повикам Флавий.
Колко нови шпионки си пробила в стените?
Дори сега ли ни наблюдаваха?
Ако видиш Флавий, можеш да ми го пратиш.
Все още ли се опитваш да ме отпратиш?
Какво още искаш? - Да ти бъда от помощ.
Никога не е имало помощ. Никога няма и да има.
Сега има.
Някой ден ще се случи да няма къде да се скрия,
където светът ще ме види повален.
Ще се строполя пред тълпата,
ще ми излезе пяна от устата и ще ги накарам да се смеят,
и те ще ме разкъсат на парчета.
Боговете също боледуват от твоята болест.
Ханибал, дори Александър Велики. - И накрая те загиват.
Разкъсани на парчета от тълпата.
Не и ти.
Ще се погрижа за това.
В името на Сената и на римляните, и по тяхна воля...
Изида ще се откаже от мястото си в рая,
за да бъде толкова прелестна, колкото теб.
Не се предполага да ме гледаш. Никой не може.
Ако те не те гледат, как биха разбрали дали аз те гледам?
Трябва да коленичиш. - Това също
пред всички тези гостуващи царе, преструващи се, че не ни наблюдават?
Имаш толкова кокалести колене.
Не само кокалести, но и непривикнали към подобни неща.
Ако бяхме започнали рано сутринта... - Какво ли ще се случи утре?
Повече богатство? Това, което съм видял вече,
може да изхрани повече легиони, отколкото Рим някога е имал.
Има достатъчно, за да се нахрани светът.
Повече злато тогава. Защо не купиш света?
Несъмнено имаш достатъчно. - Поне достатъчно
да платиш за повече легиони, отколкото Рим някога е имал.
Още гранит, още мрамор,
още милиони роби, за да строят каквото трябва.
По-добри маршрути до Индия, по-къси пътища на Изток.
Какво още може да има в Египет?
Самият Египет. Причината за съществуването му.
Моята отговорност е Рим.
Александър разбра, че от Египет може да управлява света.
Той е бил много млад. Ти даже си още по-млада.
На твоята възраст мечтите са реалност, намаляваща с времето.
Цезар не мечтае ли вече? - Опасно е за мъж с моята професия.
Логично, бих се замислила.
Не мога да остана далеч от Рим много дълго. Има проблеми.
Съобщения от Марк Антоний, настояващи за завръщането ми.
А по пътя ми обратно има войни, които трябва да се водят на изток и север.
Дори и в самия Рим аз не съм без опозиция.
Направи на тях това, което направи с Ахил.
Това е различна опозиция.
Те плетат интриги умно, като паяжина.
Знаеш какво се случва, когато паяжините не са почистват редовно.
Ти имаш ли вяра на този... Марк Антоний?
Ако вярвам някому на света, то това е Марк Антоний.
Остави го тогава да изчетка паяжините и остани с мен.
Беше обявен за диктатор от година. Можеш да правиш всичко с времето си.
Всичко, освен да го накараш да замре.
Когато се върнеш в Рим,
тези войни, които трябва да се водят, важни ли са?
Няма такова нещо като незначителна война.
Четох коментарите ти за вашите походи в Галия.
Как сравняваш моите писания с тези на Катул?
Ами, различни са.
Отегчително. - Може би малко повече описание.
Ти си тактична. Някои от критиците ми — Брут, например...
ми казват, че латинският ми бил граматически неправилен и уличен.
Ти си спасил живота му повече от един път.
Хората казват, че правиш това, защото Брут ти е син. Вярно ли е?
Нямам син.
Калпурния, третата ти жена... - Четвъртата.
Омъжена е за теб от колко време? Дванадесет години?
И все още Цезар няма син, няма потомство.
Всеизвестно е, че Калпурния не може да има деца.
Жена, която не може да ражда деца, е като река, която е пресъхнала.
Не виждам смисъл да обсъждаме този въпрос повече.
Жената също трябва да направи безплодната земя плодородна.
Тя трябва да създава живот там, където няма живот.
Така, както майка Нил подхранва и напоява земята.
Аз съм Нил.
Аз ще родя много синове.
Изида ми каза.
Сърцето ми е пълно с любов и живот.
Бедрата ми са закръглени и добре раздалечени.
За такива жени казват, че раждат синове.
Онзи първи път, когато стоеше тук сам, защо плака?
Ще ми кажеш ли сега?
Защото загубих нещо.
Какво? - Човешки живот.
Моят. - Глупости.
Завладявайки света, той умира на 32.
Аз съм на 52.
Оставащата ми амбиция е да се опазя светът да не ме завладее.
Твоите амбиции винаги трябва да са като неговите.
Те все още трябва да са такива. - Да ти кажа ли нещо?
Когато бях на 32 г. в Испания, попаднах на статуя на Александър.
Тогава също плаках. Дори тогава.
Искам да вземеш неговия меч, за да го отнесеш със себе си.
Доста дълбоко е забит. - Може да се извади.
Заровен е навреме. - А мантията на Александър?
Много е тежка за Цезар. - Неговата мечта тогава.
Направи неговата мечта своя, Цезаре. Неговият велик замисъл.
Вземи го оттам, където го е оставил.
Извън смесицата от завоевания...
един общ свят. И извън света — една нация.
Един народ на земята, живеещ в мир.
Ти ми каза най-накрая какво искаш от мен.
От нас!
И центърът на този общ свят, народ и нация — Александрия?
Той го избра. - Аз съм римлянин.
Той беше грък! Какво значение ще има това, когато всички станем като един?
Аз съм на 52. Той беше на 32 и не успя.
Ние ще успеем. Мечтите ти, амбициите ти.
Един човешки живот не е достатъчен за такива мечти, такива амбиции.
Мантията на Александър не може да е прекалено тежка
за Рим и Египет, за да я носят заедно.
Ами ако мечът му е много дълбоко забит?
Твоят ще го замени, Цезаре.
Ти имаш свой начин на смесване на политиката и страстта.
Къде започва едното, а другото свършва?
Това не е започнало, нито пък ще свърши за мен.
Клеопатра, каквото и да е това, както и да изглежда,
остави ме на съдбата ми.
Съдбата ти вече не принадлежи само на теб.
Тя е също и моя.
Скоро ще има някой, който ще носи плаща на Александър
и меча на Цезар, и името на Цезар.
И от негово име той ще управлява Египет.
А дали някога ще му дадем част от света или целия свят —
то ще е за нашето дете, той ще бъде твой син, Цезаре.
Очите ми го виждат, кълна ти се.
Може ли да отложиш връщането си в Рим...
... достатъчно дълго?
Дойдох колкото се може по-бързо. - Антоний е добре дошъл
в дома на Цезар толкова често и толкова скоро, колкото му е угодно.
Като съпруга на Цезар, преди истината да е изопачена от клюка,
исках да чуеш... - Че Цезар се е оженил за Клеопатра.
Има прясно вино. Едно от любимите ти.
Според слуховете церемонията е била според египетската религия.
И да е вярно, не може да бъде взето на сериозно.
През церемонията той официално е бил обявен за египетски бог.
Официално обожествен най-после.
Това трябва да е удовлетворило Цезар.
Калпурния, и двамата познаваме Цезар.
Този така наречен брак не е законен според римското право.
Трябва да е имало политическа цел за брака.
Вероятно символична церемония, за да скрепи съюза на Рим с Египет.
Може би просто задоволяване на някой варварски обичай.
Ти беше лоялен и любезен.
Дойде колкото се може по-бързо.
За съжаление злите слухове пътуват даже по-бързо от теб
... и истината.
Чувал ли си, че царица Клеопатра носи дете на Цезар?
Да, Антоний.
Ние го познаваме, и двамата.
Ще има...
Ще има... Рим, могъщ, самотен и разлюбен.
Метреса. Метресата ще те издигне пак от земята към рая
и светът ще узнае за златния век на справедливост и любов.
Ще се роди син на Изида!
Син на Изида ще се роди!
Рим ще го види в одежди от злато.
Изтокът ще го види отрупан с бижута и съкровища.
Син на Египет и Рим!
Тук той ще намери съдбата си!
Прави точно каквото ти казвам.
Когато детето се роди,
след като той бъде помазан и наречен царски принц,
го занеси на Цезар. - Да доведем Цезар тук?
Не! Точно както ви казах.
Занесете детето на Цезар пред хората му.
Разбра ли ме? Пред всички римляни.
Сложете го в краката на Цезар. В краката на Цезар.
Ще направя точно както ми казахте.
Не се бойте. Никога няма да загубим Цезар.
Забележката не само бе неуместна, но и признак на лош вкус!
Цезаре, помни римското право. Ако вземеш детето пред свидетели,
го признаваш за твое и гражданин на Рим, като твой наследник.
Син!
Имам син!
Аве, Цезар! - Аве, Цезар!
Той е бил провъзгласен за цар на Египет.
Той и египетската му царица са го кръстили принц Цезарион.
Какво по-добро име за наследника на римския трон.
Няма римски трон.
Нито ще има, нито Цезар би толерирал някого. Но син!
Всички знаем колко много искаше син. Щастлив съм заради Цезар!
Твоето щастие е напълно разбираемо.
Сега, когато Цезар публично го призна за свой син,
няма смисъл да се питаме за Брут.
Това освобождаване от съмненията ли е, Каска?
Да се знае открито, че ти си това, което си —
лъжец, измамник, побойник и страхливец.
Бруте, ще завъртиш главата на Каска с твоето ласкателство.
А главата на Каска, ако се завърти, ще види Марк Антоний.
Отделно от Цезар мисля, че опасният човек беше неговият малолетен син.
Но за доброто на Рим е, че Цезар остана толкова дълго в Египет.
В негово отсъствие хората идваха да му се прекланят като на бог.
Защо да се връща и да показва, че е смъртен като останалите?
Това са онези, които се страхуват от амбициите на Цезар.
Но от какво има да се страхуваме? Че той ще унищожи републиката?
Да. Обещавам ви, той ще го направи.
Езикът ти е стар, но остър, Цицероне.
Внимавай как го въртиш. Един ден ще ти отреже главата.
По-вероятно е да е твоят меч, Антоний.
Той е толкова остър и бърз, и плашещ главите.
Днес ще има силен аромат на вино в Сената.
Трябва да го вдишваме сдържано.
Октавиане, този... Как му беше името?
Този син на Цезар тревожи ли те?
Не. - Как ти се изплъзна от устата.
Някой ще помисли, че думите ти са скъпоценни като златото ти.
Аз ги използвам както златото си — където струват най-много.
А достойнството ти? Приятелят ми има приятел.
Това също.
Знаеш ли, напълно е възможно, Октавиане, когато умреш,
да умреш, без някога да си бил жив.
Не мога да тръгна, без да кажа довиждане на сина ми и на теб.
Ние мислехме — синът ти и аз — да дойдем с теб
и така бихме имали няколко минути повече.
Добро нещо, което да помниш, сине.
Това, което не пуснеш да ти избяга, никой не ще ти го вземе.
Аве и сбогом, невръстни Цезаре.
Не беше ли преди век, когато бях пусната в краката ти, увита в килим?
Или беше снощи?
Кога ще ни повикаш тогава? Кога?
Скоро. - Колко скоро? Кога?
Толкова много време трябва да мине, преди да достигна Рим.
И след това колко скоро?
Няма да е лесно, но в разумен срок. - Времето никога не е разумно.
Времето е нашият враг, Цезаре. - Да го завоювам ли за теб?
Какъв план на битка предлагаш? - Трябва да заведа сина ти в Рим.
Рим трябва да види сина на Цезар,
който един ден ще управлява света на Цезар.
Цезаре?
Страхувам се, че приливът скоро ще се обърне срещу вас.
Не само времето, но и приливите.
Дори като божества май не можем да направим нищо за това.
Но едва след повече от две години
и много войни в Африка и Мала Азия,
Цезар имаше възможност да пресече Италия и да се прибере вкъщи,
за да празнува триумфите си и да се погрижи за делата си.
"Като награда за този триумф, Сенатът удостои Цезар
с ранга, привилегиите и титлата диктатор на Рим до живот".
Диктатор за цял живот.
Най-после той е господар на Рим.
Аполодорий, всичко трябва да бъде подготвено веднага.
Кораби, прислуга... - Готови сме от известно време.
Положително сега нищо не може да му попречи да ни повика.
Само да можех да се погрижа за коронацията му...
Ваше Величество... - Три дълги, изгубени години!
Защо Сенатът се забави толкова много
да признае това, което светът вече беше приел,
че Цезар е господар на Рим?
Руфий желае да говори.
Изглежда Ваше Величество погрешно разбра.
Изглежда пределно ясно. Цезар е провъзгласен за пожизнен диктатор.
Вярно, ала за римляните има огромна разлика между диктатор и господар.
Никой не може се обяви за господар на Рим.
Защо не? - По значение е по-близо до думата,
която никой римлянин не ще понесе: цар.
А да бъде диктатор на Рим за цял живот?
Тази титла се дава пожизнено в знак на уважение и чест от римляните.
А заповедите на диктатора?
Във всички случаи трябва да бъдат одобрени от римския Сенат.
Благодаря ти, Руфий.
Врагът! Врагът! Врагът!
Сисожений.
Сигурно мислиш за странно, че трябваше
да предложа покана на Клеопатра. - Наистина ли?
Египет, след всичко, беше обявен тържествено за съюзник на Рим.
Трябва да призная, че съм изненадан от някои,
които гласуваха в негова подкрепа. - Ти гласува ли?
Мога ли да изразя отново моята признателност,
че ми беше разрешено присъствие като наблюдател?
Беше наистина въодушевяващо, Цезаре, да потвърдиш свободната воля
на свободните хора така безстрашно. - Той изглеждаше най-разтревожен.
Не видях заплаха в това да му дадем разрешение.
След днес никога повече няма да се съмнявам
в увеличаването на богатствата на Египет.
Не ми харесва заключението на Цицерон.
Няма злато в Египет, с което да се купи честта на един сенатор.
Повече от достатъчно, струва ми се, за да се купи гласа му.
Как беше това? "Рим ще го познае по златната дреха".
Според докладите посрещането по улиците е било забележително.
Царицата е била инструктирана да се движи толкова бавно,
че хората да са доволни.
Почти щях да повярвам, че Клеопатра е запленила гражданите на Рим.
Човек би имал основание да повярва в това.
Нищо подобно не е пристигало в Рим от времето на Ромул и Рем.
Колко е безстрашен. - А?
Колко е безстрашен.
Твоята царица завладя римляните.
Хората — да.
Тогава, сега ходи като цар. Главата горе.
Слушай радостните им възклицания.
Седни на твоя трон. Поклони се надясно, наляво.
Сега ядосан бегъл поглед на някого, който ти е неприятен.
Много добре. Аз треперя. Виждаш ли ме да треперя?
Не се усмихвай дори когато треперят. Това ще ги накара да спрат.
Сега затворниците — дотътрили се пред теб един по един.
Този няма власт никъде и затова не означава нищо.
Но ти желаеш да си известен като благороден владетел. Какво ще кажеш?
Аз те помилвам.
По-високо, момче. Ти ще помилваш някого, искаш това да се разбере.
Аз те помилвам!
А сега кой идва тук? Веднъж идва твой приятел.
Ти си му вярвал, а той се е обърнал против теб.
Той има мощ, богатство и семейство. Той коленичи пред теб.
Умолява те пак да бъдеш негов приятел.
И тогава... Тогава какво, малки царю?
Кръц!
Цезар трябва да желае това, което нуждите повеляват.
Да отводни Марсово поле. Да отърве Рим от маларията.
Да напълни стомаха ми. Да контролира приижданията на Тибър.
Да разшири пристанището в Остия. Да удовлетвори моята амбиция.
А трябва ли аз да пожелая да бъдат построени пътища и библиотеки?
Свободните хора на Италия да бъдат равноправни с римляните?
Много от тези имат основания и заслужават одобрението ни.
Заслужават вашето одобрение... Дали Цезар ще застане пред Сената
като ученик — ту взима изпит, ту се проваля?
Намекваш, че Сенатът няма да обмисля вече благоденствието на Рим?
Предлагаш край на римското право?
Аз трябва да съм законът! А моята дума — добруването на Рим!
В противен случай отнемете ми тази безсмислена титла на диктатор.
Носих меч прекалено дълго.
Сега не мога да предявявам претенции с празна ножница.
Несъмнено Цезар трябваше да отмени символиката на титлата диктатор
по времето, в което бе удостоен с нея.
Почетохме Цезар над всички хора и показахме признателността на Рим
за триумфите на Цезар в името на Рим.
Бруте, спомням си добре тези триумфи. А ти?
Във Фарзалия затрепери в ръцете на Антоний,
а Антоний щеше да те раздели с главата ти само за каузата.
По моя заповед твоят живот беше пощаден.
Нямаше никакво обсъждане. Не по мое желание, а по моя заповед.
По мое нареждане може да останеш, дрънкайки добродетели с половин уста.
Седни.
Не, не желая повече безсмислени привилегии и награди.
Също и почести, предназначени да ме укротят.
По-добре е да нямам нищо. Оставам какъвто съм в сърцето си —
скромен човек, нетърпелив да служи.
Защо очите на статуята са винаги безжизнени?
Някой от вас виждал ли е някога Нил? Не се насилвайте да пътувате.
Тя го носи в очите си.
Предполагам, Цезаре, че вече е късно.
Много късно за Рим. - Аз говорех, Касий! Бях...
Докъде бях стигнал? - Че си нетърпелив да служиш.
Да, служих, в продължение на целия си живот.
Спечелих за Рим повече от половината свят.
Повечето от вас дължат почестите си и богатствата си на мен.
А сега искам да направите така, както кажа.
Ще ме провъзгласите за... император на Рим.
Няма нужда да сядате отново. Може ли от името на всички, още веднъж
да Ви благодаря за гостоприемността.
Лека нощ.
Благодаря и лека нощ.
Те възнегодуваха да бъдат призовани тук, за срещи,
които се провеждат в Сената. - Негодуват срещу това, нали?
Не мога да разбера как очите на статуята...
могат винаги да са така безжизнени.
Негодуват срещу мен, за да ме натопят така,
ще го използват, за да вземат това, което вече е твое.
По право от Бога, не е ли така?
Да, така е.
По право от Бога...
Трябва да накараме Сената да обсъди това на своите дебати.
Напълно ли си сигурна какво искаш... толкова отчаяно?
Винаги съм била сигурна.
А Цезар?
Някой говори ли от негово име?
Не.
Лека нощ.
Кажи ми, Бруте, правилно ли е да стоиш пред тази нова богиня,
която Цезар е поставил тук в храма? - Или трябва да коленичим?
Още не! Виждате, че е оставено място за друго божество.
Бог Цезар до богиня Клеопатра. Тогава Рим ще коленичи пред двамата.
Когато този ден настъпи, ако настъпи. - Чу го, ако го направим император...
Само една нощ и то заради болестта му.
Болестта му се влошава и накрая ще избие всички ни.
Веднъж поиска да го направим император и настоява да се провъзгласи за Бог.
Вече не само цар, ами император и Бог!
Бруте, отвори си очите! - Какво искаш от мен?
Когато хората мислят за честта на Рим,
те мислят за един мъж — Брут.
С тази чест и отговорност, която носиш,
Бруте, спаси Рим от Цезар!
Не можете да ме молите да го унищожа.
Тогава остави Цезар да разруши Рим.
Антоний току-що дойде от среща на мои приятели с добри новини.
Утре в Сената Луций Кота ще направи предложение да стана цар.
Ще бъде одобрено.
Но... Не разбирам.
Цар и император. - И това ще бъде одобрено?
За последните няколко месеца се наслаждавах
на една от привилегиите да бъдеш диктатор.
Бях събрал сенатори. Малко повече от половината Сенат
беше назначен от мен.
Още веднъж армията на Митрадатите по нейния път навреме.
Ще бъде одобрено. Утре ще е ден, който ще бъде запомнен.
Сенатът ще ме обяви за цар на Рим. - Цар — да, но не на Рим.
Не на Рим, какво говориш? - Гласят те за цар на империята,
... извън Италия. Страхуват се, Цезаре,
дори приятелите ти — страх ги е от хората.
Може би след време... - Да се страхуваш от хората,
да си губиш времето за хората! - Цар на всичко, но без Рим?
И то какво остава? Пещерите на Британия ли?
На цялата империя, извън Италия.
Няма да приема! - Приемат го като празен жест,
още една титла да задоволят прищявката ти,
да погъделичкат егото ти. - Нищо повече...
И ще го одобрят?
Тогава го приеми, Цезаре!
Никога не съм бил с половин победа. - Не, не си. Могъщи Цезаре,
ще ти кажа това, което ти ме научи.
Вземи малко, после още малко, докато направя получиш всичко.
Нека те обявят за цар, дори на провинциите, останалото ще дойде!
Да мина още веднъж това, което съм вече правил...
Това е, което никога не си правил, което не си завоювал преди —
великите легиони на Рим и останалите провинции ще станат твои.
Златото, силата на Египет, твоя Египет!
Можеш да завладееш и държиш света, който притежаваш. Не разбираш ли?
Царете и боговете не ги избират.
Защо тогава не само Рим, но и целият Апенински полуостров,
трябва да падне в ръцете ти като капка пот.
Остави ги да те направят цар. Нека да служа с теб.
Моите легиони с твоите. Ще завоюваме един свят за Цезар,
дори отвъд мечтите на Александър.
Какво беше Рим, когато Сула почина,
когато Красий изгуби армията си в Партиа?
Същите хора ме следваха по улиците, виещи като уплашени кучета.
"Цезаре, спаси ни!"
Тогава щяха да ме направят цар. Не бих ги оставил тогава.
Беше хвърлен през стената. Не беше приятна гледка.
Титий, лихварят.
Защо някой е трябвало да го убива така жестоко и да го докарва тук?
Очевидно е предупреждение за мен. Вероятно аз съм следващата.
Осмеляват се да те заплашват?
Цезарион, къде беше синът ми... - Недалеч. Това го уплаши.
Колко легиони има Лепидий?
Петнадесет, може би повече. - Къде?
В Скития. - Ще вечеряме с Лепидий, ти и аз.
Ще говорим за армии и бойни полета и списъци на загинали мъже.
А утре в Сената нека да предложат каквото искат за мое царство.
Аз ще приема.
Това е Великият Цезар, многообичан от Рим
и най-малкото част от нас,
който трябва да умре, за да може Рим да живее.
Ако трябва да се направи, да го направим без срам и страх.
Ако светът узнае, че Рим няма да има цар,
тогава да направим тази благородна постъпка на дневна светлина.
В светлината на кой ден, Бруте? Утре ли?
В курията на Сената.
Да бъдем ли въоръжени всички ние?
Децимий, ще дойдеш във вилата на Цезар утре рано, да го охраняваш до Сената.
Цимбер, Марк Антоний не трябва да влиза в курията с Цезар.
Някак си трябва да го отклониш, заприказвай го за къщата на Лепидий.
Спомням си нещо странно.
Цезар попита всеки от нас каква смърт бихме избрали.
Когато дойде неговият ред, Цезар погледна право в мен и каза:
"Внезапната".
Странно, нали?
Страхувах се, че ще те намеря заспала.
Цезарион спи. Той беше буден през по-голямата част от нощта.
Бурята уплаши ли го? - Каза, че не, но се уплаши.
Уверена съм. Имаш ли време да влезеш?
Децимий чака. Намина рано тази сутрин,
за да ме придружи до Сената. - Децимий? Правил ли е това преди?
Хитър политик. Надява се да спечели покрай мен, в този велик ден.
Дръж Антоний близо до теб.
Ти също? - Господарките на Рим
май са прихванали страховете си една от друга тази сутрин като настинка.
Калпурния всъщност ме помоли изобщо да не ходя в Сената.
Защо? Защо тя не би искала да отидеш?
Лоша нощ. Нищо друго.
Събуди се, пищяща в съня си. Гръмотевиците, светкавиците.
Сънувала, че ме вижда убит, че ме вижда мен
или моя статуя, покрита с кръв.
Прислугата пък й казала, че видяла хора в пламъци в небето,
странни случки в града и прочее.
Странни и самотни птици са били видени във Форума.
Една долетяла до Сената сама, носейки клонка лавър,
която хвърлила в основата на статуята на Помпей.
Помпей?
Цезаре, страхувам се. - Не трябва да ми казваш да не ходя.
Да се страхувам ли и аз?
Може ли Цезар да зарязва света заради една гръмотевична буря?
Че тази негова божественост се задейства от смъртоносно суеверие?
Чувствам, че имаш нужда от мен сега, а аз не мога да ти помогна.
Тогава ми помогни да живея така, както съм живял:
винаги различно от останалите.
Останалите, за които животът е просто безкраен страх от смъртта.
Твоите и моите богове са с теб, Цезаре.
Светът, с изключение на теб, е пълен с ограничени хора.
Гори огън.
Огън гори.
Ветровете на разрушението духат.
Рим — могъщ и единствен, е съборен от ветровете на разрухата!
Пясъчната буря ще отсече пшеницата,
ще убие птиците и всички живи твари на земята.
Небесата...
и самите богове.
Синът ми!
Цезар! Цезар!
Щях да дойда по-скоро, но имах много работа за вършене.
И изглежда си я свършил изключително добре.
Това ли е, където...
Да.
В Египет ние строим вечни паметници на мъртвите ни герои.
Тук вие ги изгаряте като смет. Довиждане.
Доведох 10-и легион и Руфий с мен. Няма от какво да се страхуваш.
Нищо, от което да ме е страх? Няма причина да остана.
Толкова много неща се случиха толкова бързо.
Изведнъж трябваше да събирам частици от разрушен свят.
Цезаре, ти се изплъзваш в нощ като тази.
Предлагаш да остана? Защо?
Не ме моли да изясняваме чувствата ми точно сега. Уморен съм.
С теб никога не е лесно да кажа какво мисля.
Но ти говориш толкова добре, Антоний.
Казваха ми колко увлекателно си чел завещанието на Цезар
на ридаещите, избивани, свободните граждани на Рим,
определящо за негов наследник великия му племенник Октавиан.
Знам завещанието на Цезар и причините за него.
Ако Октавиан не беше определен, колко време
бихте оцелели ти и синът ти, как мислиш?
А ако Цезар наистина бе станал цар, вярваш ли, че би определил Октавиан?
Така или иначе, свършено е.
С Цезар и мечтата му, която беше убита с него.
Първо тази на Александър,
а след това и тази на Цезар.
Сега край. Свърши.
В Рим трябва да бъде сложен в ред. - Отново Рим.
Брут, Касий и някои други са избягали. Трябва да бъдат заловени и убити.
След смъртта си Цезар трябва да бъде удостоен с власт и титла,
отказана му приживе, дори да бъде обожествен.
Мъртъв цар, мъртъв бог. Достатъчно безопасно дори за Рим.
Цезарион може да претендира
за титлата цар и за обожествяването му.
А пред кой законен съд аз и моят син бихме заявили нашите претенции?
Аз лично ще ги предявя пред римския Сенат.
Вярвам, че ще го направиш.
И след като благородните сенатори спрат да се смеят,
тогава аз и моят син да обявим война на Рим ли?
Не. За това би имало нужда от Цезар.
Имаш много малко време.
Друг Цезар.
Но ти благодаря. Ще запомня твоята добрина към нас.
Отказа се много лесно. - Дали?
Нека да дойда в Александрия и да поговорим повече с теб.
Всеки път, когато пожелаеш. - Сега. Тази вечер, ако мога.
При всички случаи се опитай да си спомниш.