Izvrstno!
Prav po akaciji diši.
Ampak … nekaj več je, nekaj posebnega.
Si ga ti naredila? A? Ali ti?
- Kaj ste dale noter? - Misliš, da ti bojo povedale?
Mi imamo naš poseben skrivni jezik!
Kako, da si to jutro vstal tako zgodaj?
Pridi, Izira! Poglej!
Pojavila se je, ko si mi povedala, da pričakuješ otroka.
Bolj ko se bliža rojstvo, bolj sije!
Zdaj pa se vrni v hišo, če ne se boš prehladila.
Žal mi je, da sem te zbudil.
No, da sem vas zbudil!
On je pravi zaspanec. Zbudi se samo, da me brca.
Toliko, da me spomni, da je tam in čaka.
Koliko bo še treba čakati?
Marjana je rekla, da manjkata še dve luni.
Boš videla, prinesel nama bo srečo!
Nič mu ne bo manjkalo!
Upajmo.
Zakaj? Kaj nama manjka?
Na tržnici se tepejo za moj med in vosek,
tudi če sem najdražji od vseh.
Bakir hoče povišati najemnino.
Prav zdaj, ko se bo rodil otrok.
Z vsem tem denarjem, ki ga hraniš, bova lahko kupili to hišo!
Ne? - Ni ga veliko. Bakir je oderuh. Kdo ve, koliko bo zahteval.
Kupil bom nove panje. Vse sem že preračunal.
Imel bom dvakrat več medu in voska. Še več.
In po hiši bom kupil … tudi trgovino na tržnici!
- Kako se ti mudi! - Sem veren mož, ki zaupa v Božjo previdnost.
Zbudil se je.
Ššš … Pravi, da mu je dovolj tega, da je sam v temi.
Počakaj …
Pravi tudi, da se mu mudi priti ven, da mi bo lahko pomagal pri čebelah.
A jaz imam zanj že druge načrte!
Študiral bo! Postal bo učen mož!
Pesnik!
Pisatelj!
Moj sin morda ne bo imel vedno umazanih rok od medu!
Zagotovo bo postal najpomembnejši mož v vasi!
Če sploh ostanemo v vasi.
Zakaj praviš, "če ostanemo v vasi"?!
- Zakaj? Kam bomo šli? - V kakšno veliko mesto.
V Cezarejo, Jeruzalem, morda celo v Rim.
Imeli bomo čudovito hišo in veliko sužnjev. In ti boš gospodarica.
Samo z rokami boš plosknila in ukazala: "Prinesite mi mojo rdečo obleko!"
"Kje so moji dragulji?" In oni bojo pritekli.
- Zakaj se smeješ? - Vedno si tako ambiciozen.
Samo zate sem tak … in zanj.
Glej, da ne boš preveč radodaren, kot si ponavadi.
Ne bom!
Pridi, Maluf.
Alazar, ne zanašaj se preveč na svoje sanje.
Niso sanje. Jaz verjamem v Božjo previdnost.
V Božjo previdnost in čebele, one že vejo!
- Čas je, da gremo domov, gospe. - Nasvidenje jutri, Alazar.
- Dober dan. - Daj mi pet vrčev medu in dva kosa voska.
Takoj. In plačilo?
Vse je všteto v mojo pomoč pri rojstvu tvojega dediča.
- Ah, kdaj bo to!
Prepusti to meni in Iziri … in Vsemogočnemu Bogu.
Tvoj sin bo rojen pod posebno zvezdo, Alazar!
Tako posebna je, da sveti celo podnevi!
Zvezde, ki svetijo podnevi naznanjajo nesrečo.
Naši običaji pravijo, da prinašajo hudo.
Prinašajo hudo tistim, ki si to zaslužijo: nevoščljivcem, skopuhom in oderuhom!
Ni zvezde, ki bi njim prinašala srečo. Ne podnevi ne ponoči!
Želim ti, da me ne bi nikoli potrebovala, Marjana.
Vidim, da si naredil zaloge, Alazar. Velik apetit imaš!
No, s sinom na poti je to normalno.
Družina se poveča in povečajo se stroški!
Zaenkrat si to samo ti Bakir s povišanjem najemnine.
In kaj potem? Posli ti dobro tečejo. Prodaš veliko medu, ne?
Jaz ne kradem. Moj med jim je všeč, ker je dober.
Ah, vsi kradejo, Alazar. Tudi ti kradeš med svojim čebelam.
Ne, jaz dobro skrbim zanje in one se mi tako odkupijo.
Pazi, da ne boš predobro ravnal z njimi, da ne bo kdaj tega izkoristile.
Uhani, obeski!
Poglejte, gospe!
Poglejte, kako je lepo!
- Hej, ti. - Prstani!
Počakaj.
To vzamem … nimaš nič bolj dragocenega?
Odvisno. S čim mi boš plačal?
Gospe, poglejte!
Hej, pojdite proč!
Takoj! Kaj delate?
Pustite ga na miru! Sram vas bodi!
Ne zameri jim, samo otroci so.
Vem. Tudi sam sem bil otrok.
- Nikoli te nisem videl. Nisi od tukaj. - Ne.
- Kaj delaš? - Opazujem nebo.
- Si lačen? - Pri moji starosti je človek redko lačen.
Če hočeš, te povabim k meni na večerjo. Tam živim.
Ne, nadaljevati moram s potjo, a vseeno hvala.
No, sprejmi pa vsaj ta vrč medu.
Vzemi, sam ga delam. Všeč ti bo.
Si prepričan, da mi ga hočeš podariti? - Seveda.
Danes sem na tržnici vse prodal in veliko zaslužil.
- Poglej, kaj sem kupil. - Predvidevam, da je za tvojo ženo!
Ja. Nekega dne, ko bom bogat, ji bom kupil zlato.
- Povej mi, kako ti je ime. - Alazar.
Ampak tukaj mi vsi pravijo "Kralj čebel".
Alazar!
- In kako je tebi ime? - Miha.
- Miha? - Ja.
- Si tudi ti kralj česa? - Seveda. Kralj, modrec in astronom.
- Nadaljevati moram svoje potovanje. - Potovanje?
- Zakaj? Kam si namenjen? - Ne vem še.
Čakam na zvezdno znamenje.
Kaj? Si rekel "na zvezdno znamenje"?
Ja, no, na znamenje nebes.
- Na Božje znamenje. - Si prepričan, da pride?
Seveda.
Pisano je. O tem so govorili preroki.
Želim ti vso srečo, Kralj čebel.
Vso srečo tudi tebi!
Izira.
Vzemi, zate je.
Hvala.
Alazar!
Kaj je?
- Kej si jo dobil? - Na tržnici.
- In s kakšnim denarjem? - Zlata je!
Kako zlata?
Hej, počakaj!
Počakaj, ustavi se!
Ustavi se!
Miha...
...kralj, modrec in astronom.
Je njegova?
Ne.
Tvoja je.
Alazar, zbudi se. Kaj je narobe?
Nič.
Težke sanje.
Kaj je bilo tako groznega?
Čebele …
ušle so iz panjev.
Sledil sem jim, one pa so se oddaljevale.
S takim čudnim zvokom.
Zdi se mi, da ga spet slišim.
Kaj počnete?
Vrnite se!
Kam greste?
Vrnite se dol!
Kam greste?
Kaj se jim je zgodilo?
- Zakaj to počnejo? - Ne vem.
- Kam greš zdaj? - Iskat jih grem!
- Ne moreš jih zaustaviti. Nemogoče je. - Boš videla, da mi jih bo uspelo pripeljati nazaj.
Daj, Maluf! Gremo!
Gremo! Daj, Maluf!
Čudo vseh čud! Ona je, zvezda iz prerokb.
Čarovnik si!
In to je potrditev! Ti si jih poklical!
Ne, to je volja nebes!
Tvoje čebele so čudež, ki me bo popeljal do Kralja vseh kraljev.
Edini čudež mojih čebel je med! - Seveda.
Če so jih izbrala nebesa, kdo ve, kako dober med bodo delale.
Kakšna nebesa! Ti bi mi jih rad z neko čudno čarovnijo ukradel!
Vrnite se!
Vrnite se dol!
Ne poslušajo te.
Sledijo glasu, ki prihaja od zgoraj, poglej!
Zvezda se premika. Kaže pot, po kateri morava iti.
Prerokba se izpolnjuje.
Ustavi jih!
- Ustavi jih! Naredi, da se vrnejo! - Ne morem jih ustaviti, tako je pisano.
Kaj je pisano?
Kje je pisano?
- Ukaži jim, da se vrnejo, lopov! Vrni mi moje čebele! - Ne morem!
- Vrni mi jih! - Slediti jim morava!
Slediti? Zakaj?
- Poglej! Spreminjajo smer. - Kam grejo?
- K Mesiji. Počakaj! Počakaj!
Kralj Boltežar, princa, vajina sinova, prosita, da jima prisluhnete.
Oče, tvoj služabnik pravi, da bi rad odpotoval sam.
Pravi, da si že ukazal odhod.
Odločil si se tako nepričakovano.
Čakal sem na znamenje nebes.
- Sedaj se je pokazalo. - Ne moreš iti sam.
Tvoj odhod nas bo navdal z žalostjo...
in naložil nam boš le še dodatno skrb.
Vzemi s seboj vsaj vojaško spremstvo.
Zapustiti bi morali družine in domove, ne da bi vedeli, kdaj se vrnejo.
In če se kdo ne bi več vrnil, bi me sovražili.
- Ne morem se zanesti nanje. - Vsaj zdravnika vzemi, oče.
Bolj bomo mirni, če bo zdravnik s teboj.
- Nisi več tako mlad. - Res je …
A raje bi videl, da me vidva pospremita …
tako se me bosta lažje znebila!
Če le imata pogum,
da se soočita z mano iz oči v oči.
- Kaj hočeš povedati, oče? - Krivično je, da dvomiš o naju.
Kako lahko verjameš, da bi te lastna sinova izdala?
Vidim, kako se vama mudi, da bi čimprej zasedla prestol.
A svetujem vama, da sta potrpežljiva. Najbrž se bosta na dan moje smrti raztrgala,
da si vama ne bilo treba deliti kraljestva …
in eden od vaju me bo nasledil, a ne pričakujta, da se bo to kmalu zgodilo.
Vrnili se bom s tega potovanja … in to prej, kot si mislite.
- - Počakaj oče! - Ne moreš kar tako na pot!
Vaša Visokost, kraljeva karavana je pripravljena, da nadaljuje s potovanjem.
Premislil sem si.
Od tu naprej potujem sam.
Ampak vaši vojaki in vaše žene so prišli z vami …
Zvezda mi bo delala družbo.
Poslušajte me!
Med mojo odsotnostjo, jaz, Gašper, gospodar Numidije...
...zaupam vladnaje in upravljanje kraljestva vam, moje drage kraljice.
Tebi, Salimpsio, zaupam upravljanje z denarjem.
Ti, Tigrane, boš skrbela za odnose z ostalimi kraljestvi.
Tebi, Cipro, prepuščam skrb nad sodstvom.
In tebi, Doris, skrb za mojih 49 otrok...
z nazivom najvišje upraviteljice v kraljevi palači.
Nasvidenje, moje lepotice.
Kmalu se bom vrnil.
Oh! Zvezda je izginila.
To je znamenje nebes. Pomeni, da se morava ustaviti.
- Jutri nadaljujeva s potovanjem. - Ti boš nadaljeval.
Jaz sem se že preveč oddaljil.
Domov grem.
- Vrnem se k Iziri. - Razumem. In tvoje čebele?
- Se jim boš odpovedal? - Tako ali tako so me izdale!
- Sedaj služijo tebi, ne? - Ne, ne meni.
- Služijo Kralju kraljev. - Pojdiva, Maluf.
Daj, Maluf!
Daj!
Daj, Maluf!
Kaj ti je?
Hitro! Greva, Maluf!
Noče ti slediti. Se ne sprašuješ, zakaj?
Vem, zakaj.
Tudi njega si začaral, tako kot si čebele!
Ampak mene ne boš!
Veš, kaj? Peš grem domov.
Če hočeš ponoči tavati po tem gozdu, že moraš imeti razlog.
Jaz te počakam tu.
- Nasvidenje, Miha! Nasvidenje za vedno! - Kmalu se vidiva … "Kralj čebel".
Kako naj bom mirna, Marjana?
Minila sta že dva dneva in dve noči.
- Morda se mu je kaj zgodilo. - Ne skrbi, čebele išče.
Prav imaš.
Ko se gre za njegove čebele, izgubi glavo.
Več mu je do njih kot do mene.
Niso krive čebele, ljubosumna postajaš!
Tudi ti bi bila ob takem, kot je on.
Nisi nikoli videla, kako ga njegove lepe stranke na tržnici požirajo z očmi?
Alazarja ne zanimajo in ti to dobro veš.
Samo tebe vidi.
- Zakaj se potem ne vrne? - Vrnil se bo …
Če Bog tako hoče!
Zakaj praviš, "če Bog hoče"?
Vsak ima svojo usodo in ne more je spremeniti.
Kdo si?
- Kam si namenjen? - Kmet sem, vračam se domov.
Mi lahko pomagaš, da pridem od tu? Mislim, da sem se izgubil.
Ja, seveda.
Pojdi z menoj do moje hiše, od tam boš lahko nadaljeval pot.
- Je daleč? - Ne, ob zori bova tam.
Sledi mi.
Si prepričan, da se nisi tudi ti izgubil?
Ne govori neumnosti! Tukaj sem doma.
Do doma bi prišel tudi z zaprtimi očmi.
Kdo ste?
Vprašal sem, kdo ste!
- In kdo si ti? - Jaz sem Boltežar IV., kralj Nipurja,
kralj, modrec in alkimist.
V čast mi je, da sem Vas spoznal, Visokost. Prinašam vam pozdrave Gašperja,
kralja mogočnega kraljestva Numidije.
Slišal sem govoriti o njem in mislim, da bi ga moral kmalu srečati.
Pred vami je.
- Torej, vidva sta kralja! - Kdo je ta predrznež?
Kmet je, iz teh krajev. Vodi me ven iz gozda.
- Zakaj mu zaupaš? Ga poznaš? - Pravkar sem ga srečal.
- Je zahteval denar? - Ne,
a sem mu ga sam ponudil, če me popelje ven od tu.
In kdo pravi, da te ne bo popelja v zasedo,
da bi te oropal? - Poslušaj!
Kralj, modrec, prerok, astronom … pomagaj si sam!
In ti naredi, kot hočeš. Jaz grem domov.
Jaz mu zaupam.
A, to je bil razlog!
Blizu smo že.
Moja hiša je takoj zunaj gozda.
bo vesela, da vaju vidi. Moja žena je, otroka pričakuje.
Kmalu se bo rodil, samo še dve luni manjkata in ...
Ni mogoče!
Kaj se je zgodilo?
- Kako si to naredil? - Najine poti se spet križajo, Alazar.
Pozdrav tebi in Gašperju, kralju Numidije.
In tebi Boltežar, kralju Kaldeje.
- In ti si najbrž Miha, kralj Palmire. - Osebno jaz.
Naj te varujejo nebesa, Miha.
- Poznaš ju, ne? - Samo njun sloves.
- A tebi gre zahvala, da smo se srečali. - Dovolj je tega!
Najprej si začaral čebele, nato Malufa, sedaj pa še mene!
Nič nisem naredil.
Še vedno ne razumeš? Tudi ti si del prerokbe.
Mesija nas pričakuje, Alazar.
Prerokba govori o zvezdi repatici in vodiču na zemlji,
ki nas bosta pripeljala do njega. Ti si naš vodič.
- Zakaj prav jaz? - Ker so te Nebesa zato izbrala, Alazar.
- Zavezan si, da to narediš. - Ničemur nisem zavezan! Svoboden mož sem!
Vsi mislimo, da smo svobodni, a v resnici le izpolnjujemo Božje načrte.
Svobodno si se odločil, da se vrneš k svoji ženi, a le zato,
da bi lahko združil Gašperja in Boltežarja in mene.
- Pisano je, Alazar. - Nič ni pisano.
Domov grem.
Si popolnoma prepričan, da je bil on izbran?
- Nihče drug ne more biti. - Počakaj!
Počakaj, mladenič!
- Kaj je? - Miha je prepričan, da si ti naš vodič.
In jaz bi rad čimprej izvedel, če je to res ali ne.
Pospremi nas malo, recimo do gričev tam spodaj.
In videli bomo, kaj se bo zgodilo. V najslabšem primeru boš kaj zaslužil.
Rekel si, da pričakuješ otroka, ne? Veliko stroškov boš imel.
Vse boš lahko plačal in celo kupil darilo svoji ženi …
s tem. Zlat je.
Torej?
- Če je samo do tja … - Podkupovalec si, Boltežar!
Kakšen podkupovalec! Takoj mi je bilo jasno, da se pretvarja,
ker bi rad zaslužil čim več denarja. Poznam take, kot je on!
Kaj je to?
- On je. - Ja, on je.
- Počakati moramo, da se pokaže. - O kom govorite?
Torej … veliko imen ima in kaže se v različnih podobah.
Hudič nasprotuje našemu potovanju, Alazar.
Oviral nas bo na vse mogoče načine.
Prerokba pravi: Hudič se bo prikazal ob podobi Velike kamele
in vam zaprl pot.
To je bilo le opozorilo. Kmalu se bo spet pojavil.
In prej ali slej se bomo morali soočiti z njim.
Pozdravljena, Izira.
- Je Alazar doma? - Ne.
Ne? Kako to, da ga ni tu, da bi skrbel za svoje ljubljene čebele?
Sta se sprla?
Ni več vse tako, kot je bilo?
Prazen je! In ta tudi!
Opozarjal sem ga, naj bo pazljiv.
Zdaj pa so mu čebele ušle!
- To ni vaša stvar! - V bistvu je. Jutri mi morate plačati najemnino!
- Vrnite se torej jutri! - Prav.
A če mi ne plačate, vas bom prisiljen vreči ven, razen če …
… razen če … ?
Če midva skleneva dogovor.
Alazar zanj nikoli ne bo izvedel … prijateljski dogovor,
ki bi rešil vse vaše skrbi …
… in bi bil morda prijeten tudi zate.
Prej ali slej si boš premislila.
Torej, Alazar.
Jaz mu ponesem v dar zlato, simbol bogastva, zanj, ki bo Kralj vseh kraljev.
Jaz mu bom poklonil kadilo, ki ga duhovniki zažigajo Bogu v čast.
Njemu, ki je Sin Boga Očeta...
in ki bo prvi med vsemi duhovniki na svetu.
Moj dar je mira,
mazilo, s katerimi so napojeni povoji pokojnih,
da bi jih ohranilo pred razpadom
v pričakovanju dneva Vstajenja.
In ti, mladi prijatelj, kaj poneseš v dar Mesiji?
Kaj mu ponesem?
Vem samo, da je moja žena noseča in sama.
Ne skrbi, kmalu jo boš spet videl. Zakaj si tako zaskrbljen?
- Ti nimaš žene, ne? - Prav imaš, nimam ene žene …
… 28 jih imam! In lahko ti zagotovim, da malo samote prav prija.
Moral bi biti ponosen. Če nam bo uspelo najti Mesijo,
... bo to po tvoji zaslugi. - Vpisal se boš v zgodovino.
Moje čebele se bodo, ne jaz.
Ti in tvoje čebele ste eno.
Poglej jih! Dajejo ti znamenje, pravijo, da ne skrbi, da bodi vesel!
Ti rojstvo Božjega otroka ne napolnjuje srca z upanjem?
Ja, seveda. A jaz mislim tudi na svojega otroka.
- Tudi on se bo rodil. - To je čudovito.
- In kako ga boš poimenoval? - David.
- Po mojem očetu. - To je plemenito ime, visokodoneče, spominja na ime kralja.
- David je bil kralj, antični kralj Judeje. - Pazi!
Škorpijon je. Njegov strup je smrtonosen.
- On je. Ponovno se je prikazal. - Storite kaj!
Ničesar ne moremo storiti.
Delo hudiča. On je močnejši od nas.
Serum.
Serum čebel je protistrup!
Kako lahko misliš, da boš hudičevo delo premagal s čebeljim serumom?
Vsaj poskusil bom!
Poglejte, izginja.
Izginila je!
Hvala.
Dolgujem ti življenje, Alazar. Vzemi.
Vzemi ga.
Če me boš nekega dne potreboval, samo pokliči moje ime
in pritekel ti bom na pomoč, kjerkoli že boš.
- Hvala. - Tebi hvala.
Počakaj. Ne moreš nas kar tako zapustiti. Voditi nas moraš do Vsemogočnega
in nas varovati pred nevarnostmi. - Varovati moram svojo ženo in sina.
Če se ne motim, smo sklenili dogovor!
Izvoli, tvoj denar … dogovora je konec.
... Njegova žena ga v skrbeh pričakuje, sin se bo zdaj zdaj rodil …
Vso pravico ima, da si želi oditi.
Prepričan sem, da bo tvoj sin postal močen, pogumen in zvest, kot si ti, Alazar.
Veš kaj?
Nazdravimo nanj,
na tvojega prvorojenca Davida!
Samo nekaj te prosim: obljubi mi, da bo njegovo drugo ime …
… Gašper.
Obljubim.
Na zdravje!
Preveč brezbrižen si, Gašper.
Nekega dne bo morda tebi kdo ponudil kozarec zastrupljenega vina.
Kaj mi bo kozarec vina?
Nekoč so mi v bitki skoraj raztrgali nogo.
Pa sem še vedno tu in vam to pripovedujem.
Hotel sem mu samo olajšati življenje, ker je on …
… naš vodič.
- Počakajte! Počakajte! - Potrebujete kaj, gospa?
- Od kod prihajate? - Iz Cezareje, zakaj sprašujete?
Nekaj časa nazaj je moj mož odpotoval in od takrat ni ne duha ne sluha o njem.
Zanima me, če ga je kdo izmed vas srečal. Ime mu je Alazar.
- Smolo imaš. - Zakaj?
Nikogar nismo srečali. Žal mi je. Boš videla, da se bo vrnil.
- Videla boš, da bo vse še dobro. - Če Bog da.
- Poglej, vse je narejeno. - Dobro.
Pojdimo malo kričati.
O tukaj si, moj mladi, zaskrbljeni prijatelj!
Pozabi vse svoje skrbi in z nami uživaj v plesu!
- Kje sem? - V prenočišču za karavane.
Zakaj ste me dali spati v štalo?
Torej, nastanitev ni ravno najboljša, a v tvojem primeru je bila …
… edina izvedljiva.
Daj no, Alazar. Tja smo te dali le, dokler si ne opomoreš.
Kaj si mi dal v vino? Me boste zdaj že zastrupljali?
Zakaj se vi, kralji, z vsem vašim bogastvom spravljate prav name?
- Ti si naš vodič, Alazar. - Ti greš z nami!
Ne grem z vami!
- Ženo imam, kako naj vam že to dopovem? - Daj, Alazar!
Ne jemlji se tako resno!
Ali nisi iz mesa in krvi?
Vse čas misliš le na svojo ženo!
Pri svojih letih moraš uživati življenje.
Alazar!
Poglej koliko lepih žensk, Alazar.
Svet je poln žensk! Poln žensk!
In ti se greš poklonit Božjemu sinu, Odrešeniku?
Prav zaradi grešnikov, kot sem jaz, se bo Mesija spustil na zemljo.
Zakaj bi se drugače moral učlovečiti?
Za takšne, kot si ti? Poštene, čiste in plemenite?
Ubogi moj Alazar!
Si tako posmehljiv tudi med molitvijo?
Moram priznati, da bolj poredko molim.
A sem prepričan, da bom našel vero, ko bom pred Njim.
Zato mi, grešniki, pričakujemo njegovo rojstvo.
S solzami v očeh …
odprtih rok, kleče …
Prevaral bi me rad.
Od prvega srečanja me poskušate prevarati!
Z vašimi zapletenimi pogovori, uroki, prerokbami!
Izkoriščate me, ker sem revež!
A tega vam ne bom več dovolil!
Počakaj!
Ne moreš iti, voditi nas moraš! Saj veš, tako je pisano.
Ja, je pisano? Jaz vas ne bom vodil nikamor!
In obljubim, da vam ne bom več niti malo pomagal!
- Jaz bom poskrbel za črnca. - Jaz pa za starega z sivimi lasmi.
Nastanjeni so nad gostilno. Preprosto bo.
Veliko tovora so pustili tu spodaj na dromedarjih.
Ja, a dragulje in zlato so vzeli s seboj, saj niso neumni.
Mladenič jih je zapustil, a kaj, če se bodo upirali?
- V vsakem primeru jih moramo ubiti, prenevarno je, da bi jih pustili žive.
Dobro, pojdimo.
Poglej, vsi te pozdravljajo!
Gašper, zbežati moraš. Pripravljajo vam zasedo. Reši se!
Zdaj? Kako ti pade na pamet, da me motiš prav zdaj?
Hitro, pojdi do kamel. Tam se vidimo.
- Počakaj trenutek, fant. Kam se ti mudi?
Miha, Miha, zbeži! Ne izgubljaj časa!
Kaj pomeni vse to kričanje? Kaj se ti je zgodilo?
Miha, Miha! Zbeži, hitro!
Hočejo vas ubiti. Počakal te bom pri kamelah!
Mladenič je ušel! Pojdimo najprej k staremu!
Tudi ta je ušel!
Boltežar, pridi, hitro!
- Kaj se dogaja? - Zbežati moramo, hitro!
- Zbežati? Zakaj? - Ubiti vas hočejo!
Ubiti?
Sem. Hitro!
Aha, kam greš sedaj, a?
Ujemite ga.
Pustiti moraš svojega osla, prepočasen je. Moral boš jezditi z enim od nas.
- Ne mislite name, zbežite! - Ne moreš se boriti z njimi, preveč jih je.
Nočem se boriti, hočem le spustiti njihove konje.
- Kam je zbežal črnec?
Gremo! Gremo! Ven!
Aha, on jih je spustil!
Zdaj te bom razčetveril kot govedo!
Vrat na tnalo!
Kaj se dogaja?
Poglejte!
Si kdaj pomislila na to, da se tvoj Alazar morda ne vrne več?
Morda je odbrenčal tudi on
kot njegove čebele.
Morda pa si je našel drugo čebeljo matico!
Morda v drugem panju.
Hujši si od kače, Bakir.
Zelo moraš biti nesrečen, da pljuvaš naokrog ves ta strup!
- Kakšna škoda. - Želim si, da tebe ne bi nikoli zadel.
Si prišel po svoj denar?
Si se bal, da ti ne bom plačala?
Plačaj mi in takoj te neham nadlegovati.
Počakaj tu.
Torej?
Počakati moraš, da se vrne Alazar.
Obljubila si, da mi boš plačala.
- Imela sem denar, pa ga ne najdem več. - In jaz naj bi ti verjel?
- Prisežem! - Ne plaši me prisega.
Jutri ob zori, preden se zdani, poberi svoje stvari
in se poberi. Upam, da sem bil jasen.
Ne, počakaj!
Vzemi to zapestnico.
Poglej, zlato je, čisto zlato.
Bil sem tam, ko jo je Alazar zamenjal za nekaj medu.
Ta poceni kovina ni niti podobna zlatu, ne vidiš?
Bi ti bilo všeč
imeti zapestnico iz zlata, pravega zlata?
Ne bi ti me bilo treba niti prositi.
Jutri bova končno doma.
Si vesel, da boš spet v svoji štali, ne?
Poglej tam spodaj je vas.
Lahko bova prenočila. Kaj praviš, Maluf?
Pridi, no.
Naprej, Maluf. Kaj je? Si živčen?
Pridi, greva.
Morda bova našla tudi kaj hrane.
Kdo si? Kaj hočeš?
Mmm ...
- Jaz…
Si izgubil jezik?
- Ne, ne. Odhajam. - Počakaj! Naj se ti ne mudi. Ostani.
Tako mlad in močan si.
Lahko bi nam pomagal.
Tisti zid se je porušil. Več zidov tukaj je porušenih.
- Lahko bi jih ponovno postavil. - Leta bi trajalo.
- Torej? Ne boš ostal z nami? - Ne, ne morem ostati.
Moja žena pričakuje otroka, ki se bo zdaj zdaj rodil …
... zato ne morem ostati, žal mi je …
Tudi jaz sem imel pred leti nosečo ženo.
Veliko od nas jo je imelo.
Potem sem nekega dne, ko sem se gledal v ogledalu,
odkril majhno rdeče znamenje v kotičku ust.
"Minilo bo," so mi rekli. Pa ni.
In sedaj si vsakič, ko srečam nekoga, kot si ti,
zastavim isto vprašanje.
Zakaj je doletelo mene in ne tebe?
To moraš vprašati Boga.
Bog me je pozabil.
Ko boš postavil te zidove, lahko greš.
Torej moram ostati tu za vedno?
To moraš vprašati Boga, ti, ki vanj verjameš.
Gašper!
S kom govoriš?
Tu ni nikogar po imenu Gašper.
Lažnivec! Lažnivec!
Glej, kaj bom naredil s tvojim prstanom!
"Samo pokliči moje ime in ti bom pritekel na pomoč," seveda!
- Prinesla sem ti nekaj hrane.
- Ni mi do nje. - Že od včeraj zvečer nisi jedel.
Na ta način boš umrl od lakote in ne od gobavosti.
Ne smete me zadrževati tukaj! Jaz nisem gobavec!
Postal boš, tu se nam ne mudi.
Nikoli ne bom eden izmed vas! Nikoli ne bom eden izmed vas!
Počakaj, da zboliš tudi ti,
in ne boš več hotel oditi.
Tu te nihče ne bo gledal s prezirom in nihče se te ne bo izogibal.
Celo ponosen boš, da tvoje življenje ni enako življenju vseh ostalih.
Tisti od zunaj nas gledajo z grozo.
Kar pojdi.
A v resnici jih je groza njih samih.
In mi s prezirom gledamo na njihova tako nezanimiva življenja … vsa enaka …
brez enega samega pogumnega dejanja.
S smrtjo, ki iz dneva v dan preži na vas?
Vam ni žal zapustiti življenje, preden ste ga sploh živeli?
Misliš življenje starih? Brez čustev? Brez radovednosti?
- Brez ljubezni? - Imaš raje življenje ujetih gobavcev?
Mi nismo ujetniki.
Ponoči gremo ven, ropamo, ubijamo.
Morilci ste!
Ne bolj kot vi, ki se obsodite na gnitje tu notri.
Zakaj so poslali tebe?
Da bi postal eden od vas, ne?
Se bojiš, da se zaljubiš vame?
Všeč bi ti bilo.
Če te jaz ne bom okužila, te bo kakšna druga ženska …
... ali umazan kozarec ali rana.
Jaz ljubim Iziro, svojo ženo.
- Je lepša od mene? - Ne.
V bistvu si me za trenutek spomnila nanjo.
A jaz ljubim njo.
Tvoj obraz in telo še nimata ran,
morda je še čas, da se rešiš.
Obsojena sem, tako kot vsi ostali.
- Zakaj mi to praviš? - Da bi ohranila upanje.
Ne potrebujem ga več.
In tudi ti ga ne potrebuješ več.
Najbolje bo, da se udaš v usodo in pozabiš svojo lepo Iziro.
- Vrnil se bom k njej.
Sledili ti bodo, te ujeli
in umorili.
Ne bo potrebno …
Sam si bom vzel življenje!
Počakaj, kaj počneš?
Tako bom varen pred vami!
Pred tvojimi skušnjavami!
In ne bom tvegal, da pozabim Iziro.
Brez razloga boš zavrgel svoje življenje!
Zavrgel ga bom v dokaz svoje ljubezni!
A najbrž ti tega ne moreš razumeti,
če tega nihče nikoli ni storil zate. - Je zate to že kdo storil?
Stori ti. Pomagaj mi.
V tisto smer. Sledi stezi.
Zunaj gozda boš našel vas. Tam boš na varnem.
Pojdi, hitro.
- Hvala. - Počakaj.
Pojdi ti po tej stezi do vasi.
Ne morem. Ko bodo odkrili, da sem gobava, me bodo živo zažgali.
Ne. Nihče ti ne bo storil žalega.
Poglej se.
Hvala, hvala!
Moram priznati, da bi v kakšnih drugih okoliščinah bolj cenil tvojo hvaležnost,
a na žalost se nama zelo mudi.
- Hvala! - Pojdi zdaj.
Kako si to naredil?
Z magijo sem se začel ukvarjati, da bi pozdravil svojo nogo.
Hotel sem postati spet sposoben za boj.
A ne meni ni najbolje delovala.
A kot vidiš, sem postal precej uspešen pri drugih.
Pojdiva zdaj. Naš tabor je dve uri proč.
Jaz ne grem z vami.
Ja, vem …
… rad bi se vrnil k svoji Iziri.
Ta tvoja žena mora biti res posebna.
Ja.
Dobro potovanje vam želim. Uspelo vam bo tudi brez mene.
V to sem prepričan, a ne vem, kako se boš ti znašel brez nas.
Nimaš ne vode ne hrane in prečkati moraš puščavo.
Niti osla nimaš več.
Izgubil sem ga.
A mi bo uspelo tudi brez njega.
Povabila bi te k sebi, a je tam že moja sestra s tremi otroki.
Zaradi tega popisa prebivalstva ljudje kar naprej prihajajo.
Upajmo, da jih bodo Rimljani potem pustili pri miru.
Lahko bi ti pomagala čistiti po hiši.
Zadovoljna bi bila že s krožnikom juhe.
Ne zame, za otroka.
Nimam več denarja. Beračiti moram za hrano.
Vzemi, a ne povej nikomur, da sem ti jaz to dala.
Zakaj ne smem nikomur povedati? Zakaj se mi vsi izogibajo, kot da imam kugo?
Ker si brez denarja in te je mož zapustil.
In potem je tu Bakir. Sedaj se druži z Rimljani.
Kdor bi pomagal tebi, bi imel opravka z njimi in nihče noče težav.
Izira!
Lačna si. Jesti bi morala.
Nočeš malo kruha? Jaz ti ga podarim. Zakopljiva sekiro.
Zakaj si tako ponosna?
Izira!
Slišal sem, da so tvojega Alazarja videli v Jeruzalemu.
- Ne verjamem, kdo ti je to povedal? - Trgovec z voskom.
Trgovci v Galileji se poznamo med seboj.
Saj veš, kaj pravijo …
Kdor gre v Jeruzalem, se ne vrne več domov …
… ali pa se vrne spremenjen.
Sama si, Izira …
In jaz tudi. Lahko bi si delala družbo.
In tvoje težave bi izginile. Živela bi v čudoviti, veliki, razkošni hiši …
… kraljica bi bila.
Raje grem živet v štalo k Trem palmam,
kot da bi šla živet v tvojo hišo!
Torej pojdi hitro v to štalo,
ker pri nikomer v vasi ne boš več dobrodošla!
Pri nikomer!
Odidi živeti v sred gnoj...
Pojdi živet v štalo, tisto je kraj, ki si ga zaslužiš!
Nič.
Naravnost proti svojemu domu gre. Brez omahovanja.
Vrni se v svojo vas.
Brez odlašanja.
Odkar smo ga izgubili je izginila tudi zvezda.
In zdaj ne vemo več v kateri smeri nadaljevati pot.
- Sami smo krivi. - Na vsak način ga moramo pripraviti do tega, da se vrne.
- Kako? - Kot neki urok.
Če je pisano, da nas mora spremljati, bo dovolj, da ga pokličemo.
Ne smemo ga več zadrževati, preveč je že trpel zaradi nas.
Zakaj? Si ne želiš več nesti darila Kralju kraljev?
Ja, a se mi ne zdi prav, da zato izoriščam dobro dušo,
kot je Alazar.
Morda je bila ta dobra duša dogovorjena s tatovi,
da bi nam ukradli naš denar!
Že od prvega trenutka si bil proti njemu, Boltežar!
Ves čas si bil sumničav.
Samo aroganten mladenič je!
Na žalost ga potrebujemo, zato ga moramo poklicati nazaj.
Dali mu bomo toliko denarja, kot bo hotel, in ne bomo več govoril o tem.
Niti Abrahamu Bog ni dovolil,
da bi si umazal roke s krvjo svojega sina!
Če si umažemo naše, s tem, da to potovanje kupimo z denarjem,
- ne bomo vredni, da se pokažemo pred Njim. - Vsaj poskusimo priti tja.
Poklicati moramo tega mladeniča, Miha, takoj.
Če si dovolite to storiti,
vas bom zapustil!
Sam bom iskal pot do Mesije.
In lahko sta prepričana, da jo bom našel!
- Kaj praviš? - Slišal si me. Jaz ne grem s tabo.
In ti?
Nisem več prepričan, da je prerokba resnična.
Odločil sem se, da se vrnem.
Torej bo dobra duša, Alazar, vodil samo mene.
vse do Mesija!
Alazar!
Alazar, ustavi se!
Ni slabo za nekoga, ki nam je hotel samo ukrasti denar.
Ti si en čuden tič, Boltežar.
Če se bo zoperstavil tvojim urokom, bo to znamenje, ne?
Res je, ničesar ne smemo izsiliti.
Mislim, da imaš prav. Morda je pisano, da samo jaz dospem do Mesije
in mu izkažem čast.
Ne! poglejte!
On je.
Uspelo mu je prebuditi najslabše v nas.
Obračamo se drug proti drugemu.
Razlog več, da se ločimo.
- Tako se vsaj ne bomo raztrgali med seboj. - Res je.
In več možnosti bo, da vsaj eden izmed nas prispe do Mesije.
Ne. Pisano je, da se mu tistega dne poklonimo vsi trije.
Res ja, pisano je, a malo nazaj si rekel, da nisi več prepričan v prerokbo.
Moja starost mi ne dopušča več čakanja, Miha.
V redu. Jaz grem v tisto smer,
kjer se je zadnjič pojavila zvezda. - Jaz grem proti goram.
Jaz bom prvi prišel.
- Počakaj Boltežar. - Naj Bog blagoslovi vajino pot.
In mojo!
Trenutek, Gašper!
Počakaj!
Po kaj si prišla?
Te ni strah, da bodo tisti jastrebi videli, da si prišla sem?
Razumem, Bakir te pošilja.
- Zvedela sem, da zdaj delaš zanj. - Sprejmi njegovo ponudbo, Izira.
Zelo je bogat. Skrbel bo zate in za otroka.
Nekoč si ga prezirala. V obraz si mu povedala vse, kar si si mislila o njem.
Ne razumeš, da moraš misliti na svojega otroka?
- Ne morem ti pomagati, če ostaneš tu. - Nič hudega.
- Veliko žensk rodi samih. - Seveda, a v drugačnih razmerah.
Poglej se: brez hrane, brez vode! Sredi gnoja!
Tukaj boš umrla.
Dobro premisli, a hitro. Nimaš več veliko časa.
Kaj drugega bi si želela od mene?
Kaj bi rade? Zakaj se ne vrnemo domov?
Rad bi se vrnil domov.
In Izira? Moj sin je morda že rojen, pa tega niti ne vem.
Morale bi kaj narediti.
Morale bi mi pomagati, ve pa me date na uslugo tistim trem prevarantom.
Samo trije stari prevarantje so!
In pravijo, da sem izbranec!
Izbranec!
Umiram od lakote v puščavi!
Žejen sem!
Kakšna vrsta izbranca sem?
Pa to je med!
Med je!
No prav, zmagale ste.
Kaj bi rade, da naredim?
Povejte mi!
Prav, sledil vam bom.
Sledil!
Vem, da je tvoje srce razdeljeno,
da bi se rada vrnila k svojim spominom, tišini in samoti.
In vem, da bom moral tudi jaz nadaljevati svojo pot,
udan v usodo, da te ne vidim nikoli več.
Gospod, kako si drznete govoriti z mano?
Tvoja lepota, ki jo bolečina le še povzdiguje, me opogumlja …
in ne morem se upreti. - Neusmiljeni ste.
Ljubezen je vedno neusmiljena.
Vi, da me ljubite? - Verjemite mi, nimam razloga, da bi vam lagal.
Jaz sem Gašper, kralj Numidije. - Tam zgoraj živim.
Bi bili moj gost?
Miha!
Hvala, Alazar.
Hvala.
Njim se moraš zahvaliti.
Niso mi dale miru, dokler nisem prišel sem.
Žejen sem.
Počakaj.
To pomaga tudi proti žeji.
Med je, svež med.
Kje so ostali?
Ločili smo se … vsak je šel po svoji poti.
Morda je prišel čas, da se ponovno združimo.
Pojdimo.
Lačen sem kot volk!
Pojej vse, kar hočeš.
- Koliko časa boš še žalovala? - Za vedno.
Izgleda, da si bolj zvesta črnim oblačilom kot spominu na moža.
Ni bil moj mož, samo ljubimec.
- Pomemben je moral biti, da si v spomin nanj odeta v črnino. - To ni zanj.
Nisem vedela niti, kako mu je ime.
Vedno se oblačim v črna oblačila, ker je moje življenje žalostno.
To noč se mi je zdelo, da je ljubezen v tvojem življenju pomembnejša od smrti.
Kako si rekel, da ti je ime? Rada bi si ga dobro zapomnila.
Gašper.
Kdo je bil tvoj mož?
– Umrl je že dolgo tega.
Čudovit princ je bil.
Ljubila sem ga. Bil je smisel mojega življenja,
dokler nisem zvedela, da me je varal z drugo.
Z veliko drugimi.
Kar naprej je to počel.
In sem ga ubila.
Hitro je umrl, brez trpljenja.
Od takrat nisem več hotela biti ne žena ne ljubica,
ampak le vdova mož, ki so mi polzeli med rokami.
- Kaj hočeš reči? - Da še vedno kaznujem svojega nezvestega moža.
Se ti vrti, Gašper?
Kaj si dala v to vino?
Ne skrbi, ni strup.
Preveč prijazno bi bilo. Samo uspavalni napoj je.
Umrl boš sam od sebe … od lakote, žeje in strahu,
ko se boš zbudil na dnu grobnice, v katero te bom pokopala.
Tam sem pokopala vse take, kot si ti, Gašper! Veliko vas je!
Ne poskušaj se upirati, nesmiselno je.
Preveč vina si popil.
Želim ti miren počitek, Gašper!
Rešite me!
- Kaj je? - On je, poglej!
Na pomoč!
- Živ je. - Kaj boš naredil?
Na pomoč!
- Rešit ga morava. Kako boš to naredil?
Splezati moram po tej steni.
Alazar!
- Nebo te pošilija, Alazar. - To je gotovo.
Sam od sebe nikoli ne bi uspel splezati po tej steni.
One so naši angeli varuhi.
Ne!
Njemu ... njemu se moramo zahvaliti.
In tebi, ti se me rešil.
Ustavile so se.
Kdo ve, kaj nam hočejo povedati.
- Oprostite. - Povej.
Koga pokopavajo?
Tokrat se je gospa zapletla s tujcem, lepim jezdecem.
Kako to, da je mrtev?
Ni še mrtev.
Uspava jih, nato pa jih med spanjem žive pokoplje.
Ko se zbudijo, je njihova smrt bolj kruta.
- Je bil jezdec temne polti? - Temne kot noč.
Celo jutro ga že poskušajo odpeljati.
Njegov konj.
Ta kamen lahko premaknejo le vaši uroki, jaz ga ne morem.
Jaz sem jasnovidec.
Vidim v prihodnost in preteklost, a skal ne morem premikati.
In ti, Boltežar?
Nisem mogel premakniti tistih štirih kamnov,
pod katerimi sem bil ujet, kako misliš, da bom lahko premaknil to?
Kaj hočeš reči? Naj ga pustimo umreti?
Kakšni modreci ste, če ne morete rešiti enega življenja?
Alazar, to so roke starca.
Poglej jih, tresejo se, ni več življenja v njih.
Izgubile so vso svojo moč.
- Izgubil si zaupanje vase. - Res je.
Tudi ti bi ga z leti izgubil,
ko bi čutil, da se ti dnevi iztekajo,
in ne bi imel ob sebi nikogar, na katerega bi se lahko zanesel.
Jaz sem.
Jaz ti zaupam.
Izvedi urok in premakni tisto skalo. - Si razumel?
Nesmiselno je, nikoli mi ne bo uspelo. - Uspelo ti bo.
Z Božjo pomočjo ti bo uspelo!
Premakni tisto skalo!
Poskusi!
Premakni jo!
Z Božjo pomočjo!
Daj!
Hvala.
Tukaj sem!
Tiho!
Najprej si me rešil pred škorpijonom, sedaj pa še pred črno vdovo.
Bolj se moram paziti teh živali.
Si molil, Gašper, ne?
Ne, nisem molil.
Uspavati me je morala, da me je lahko tako povezala!
Že drugič si nas združil.
Ne moreš se upirati svoji usodi, pisano je.
Počasi začenjam verjeti v to.
V tisti oazi se utaborimo čez noč.
Naš cilj ni več daleč.
Kmalu boš videl svojo ženo.
Izira.
Izira! Izira!
Izira!
Razdalja je boleča, Alazar, a utrdi ljubezen.
Morda se ti bo zdelo čudno,
a razumem te bolj, kot si misliš.
Veš, že 40 let sem vdovec.
A še vedno pogrešam svojo ženo.
Včasih se mi zdi, da slišim njen smeh.
Bila je najbolj vesela ženska, kar si jih kdaj srečal.
Zato se nisem hotel ponovno poročiti.
Prerokovanju sem se posvetil, ker sem tako lahko
videl v preteklost in prihodnost
in bil z njo vedno, ko sem si to želel.
Vedno, ko sem si to želel, sem sanjal o njej.
Alazar!
Izira!
Tako lepo si spal, da te skoraj nisem hotela zbuditi.
- Kako si prišla sem? - Nisem tu. Sanjam te.
Ljubezen moja!
Žalostne sanje so, Alazar.
Zakaj se ne vrneš domov? Zakaj pozabljaš name?
Si morda srečal kakšno drugo žensko?
Ne, ti si edina, saj veš, a jaz … naučil sem se veliko novega.
Prečkal sem puščave, gorovja …
… da ne govorim o vseh nevarnostih
in skušnjavah, ki so me preganjale.
Tudi meni se je zgodilo veliko hudega,
a ljubezen do tebe mi je pomagala, da sem premagala obup.
Obup? Zakaj?
Ves denar so mi ukradli in Bakir me je vrgel iz hiše.
In Marjana? Si pri njej?
Ne. Spodaj v soteski živim. Pri Treh palmah.
Ne moreš živeti v tisti stari štali v blatu. Vsak čas boš rodila otroka.
Nič mi ne manjka.
Samo ti.
Izira.
Hitro se vrni, Alazar. Tvoj sin se bo vsak čas rodil.
Samo še malo.
Modreci pravijo, da smo blizu.
Blizu česa?
Potrebujejo me.
Pravijo, da sem njihov vodič.
Čebele me niso zapustile.
Posebni poti sledimo.
A se kmalu vrnemo, obljubim ti.
Torej, vzemi to … kot znamenje.
Prišel bom do rojstva najinega sina.
Alazar, zbudi se. Dan je.
Vstanite, pohitimo.
Oditi moramo.
Sanjal sem jo.
Miha!
- Miha. Sanjal sem jo. - O, zares?
- Da. - Dobro, a ne pozabi, da so bile samo sanje.
Pridi, gremo. Gremo!
Čudovita je bila, veš.
Po reki je prišla k meni.
Od tam spodaj.
Nazaj! Kam greste?
- Poglejte tja! - Hudič se bo prikazal ob podobi Velike Kamele
in vam zaprl pot.
- Prerokba ni lagala. - Končno smo prišli!
- Kdo si? - Veliko imen imam …
… in nobenega.
Čas je že bil, da pokažeš svoj obraz!
- Dovoli nam, da nadaljujemo pot. - Poglej jih!
Drznili so si me izzivati, da bi šli naprej.
Predaleč ste že prišli.
Ne boš nas zaustavil.
Nekdo, močnejši od tebe, nas je poklical.
Nihče ni mogočnejši od mene.
Tudi ti bi se moral prikloniti pred Njim.
Mnogo ovir si postavil na našo pot,
a nas nisi uspel zaustaviti.
Vaše potovanje se konča tukaj.
Nikoli ne boste prišli do Njega!
Poglejmo, iz kakšnega testa si, bahač!
- Au! Noga! - Gašper!
- Odsekal mi je nogo.
Lahko bi se boril z njim, a mi je odsekal nogo.
Ne, Alazar!
Prenevaren je zate.
Pogumen si, mladenič!
A proti meni ti ne bo uspelo.
Kako si to storil? Kako ti ga je uspelo zmagati?
Ne vem.
V nekem trenutku se je ustavil,
kot da bi se bal.
Mislil sem, da ste ga uročili.
Tokrat nismo naredili ničesar.
Tukaj smo, da počastimo Alazarja, velikega zaščitnika modrih.
Vzemi.
Pripadalo je princu Akaba.
Hvala.
Bojevnik lahko svoj meč podari le drugemu bojevniku.
- Hvala. - Zaslužil si si ga.
Tudi jaz bi ti rad nekaj podaril,
da se ti zahvalim za pomoč.
Nikoli je ne nosim. Tebi bo veliko bolj pristajala.
Izgleda, kot narejena zate. Čudovito ti pristaja.
- Zares? - Poglej, če mi ne verjameš.
Sedaj si tudi ti kralj, Alazar.
Miha, Gašper, Boltežar in Alazar, četrti kralj.
Da...
Četrti kralj.
Pazi, sedaj se boš moral naučiti prenašati bremena svoje oblasti.
Počakajte, kam greste?
Potrebuješ kaj?
Iz teh krajev sem, če hočeš ti lahko pomagam.
Ne, jaz …
- … iščem ... - Kaj iščeš?
Iščem … svojega konja.
Je tisto tam tvoj konj?
Maluf!
Kako je to mogoče? Izgubil sem ga!
Včasih najdemo, kar smo izgubili, ne?
Ja, res je.
Moj šotor je tu zadaj. Lahko večerjaš pri meni.
Si lačen?
Ne, hvala. Jaz … moram nadaljevati s svojim potovanjem. A hvala za prijaznost.
Tukaj so tujci redki. Tu nas živi le nekaj pastirjev in vsi se poznamo med seboj.
Ne strinjamo se vedno, a si pomagamo.
V puščavi si je nujno pomagati. In lahko je celo zabavno.
- Srečen mož si. - Znam biti zadovoljen.
In ti? Draga oblačila imaš, izgledaš kot kralj.
- Ne, samo preobleka je. - Kaj hočeš skriti?
Napačne sanje. Tista zapestnica …
Enako sem imel, pa sem jo izgubil.
- Kako si jo dobil? - Našel sem jo v pesku.
Morda je tvoja. Na, vzemi jo ti.
Pastir sem, takšne stvari niso zame.
- Imaš ženo? - Ja.
Torej jo daj njej.
Hej, počakaj!
Kdo si ti?
Hvala, Alazar, da se nisi pustil zapeljati.
Hvala, da si zažgal še zadnjo hudičevo skušnjavo.
Vi ste mi dali oblast … in me oklicali za kralja.
Nismo razumeli, da je to zadnja hudičeva past.
Mislili smo, da ti samo dajemo darila.
- V resnici pa se nas je on polastil. - A ti si bil močnejši.
Še enkrat, Alazar.
Slava Bogu na višavah
in mir ljudem na zemlji, ki so mu po volji.
Tako naj bo.
Brez mene boste vstopili v štalo, kajne? Tako je pisano, ne?
Da. Žal mi je, da te moramo zapustiti, Kralj čebel.
- Veliko si nas naučil. - Jaz?
Česa sem vas naučil?
Nečesa pomembnejšega od naših moči in znaj.
Zaradi tvojega srca, Alazar,
in žrtev, ki si jih naredil za nas,
smo danes vredni, da se poklonimo Mesiju.
Odnesite mu ta moj med.
To je vse, kar imam.
Tudi če so vaši darovi veliko bolj dragoceni.
Največji dar, ki mu ga podarjamo, je naša ponižnost, Alazar.
K njegovim nogam ne bomo položili le zlata, kadila in mire,
ampak tudi naše magične sposobnosti.
Nekoč v prihodnosti samo z njim vzremo čudež.
Izpolnili smo svoje poslanstvo.
Lahko se vrnemo domov.
Svojim podložnikom bomo pripovedovali o prihodu Mesija,
oni bodo to prenesli na svoje potomce
in tako naprej iz roda v rod
po celem svetu.
Za vedno.
Nasvidenje.
In srečno.
Morda boš ti potreboval sreče.
Res je.
Ne moremo ga pustiti kar tako oditi.
- Krivično bi bilo. - Kaj hočete reči?
Tvoje potovanje domov bo težko in nevarno.
- Sam boš, ne boš imel več zvezde, da bi te vodila. - Morda boš potoval leta.
Torej?
- Mislite, da nam bo uspelo? - Seveda nam bo.
Če združimo moči. - Kaj bi moralo uspeti?
Naš zadnji urok,
zadnja čarovnija treh modrecev, ki vračajo svoje moči.
Zate, Alazar.
Kralj čebel, naša zadnja čarovnija.
In srečno pot.
Ste prepričani, da bo uspelo?
Bo, ne skrbi.
Z Božjo pomočjo, Alazar.
Tri palme!
Doma sem!
Alazar!
Izira.
Moja draga.
Moja ljubezen!
Poglej. Ni te hotel počakati z rojstvom.
Sin!
Moj sin!
Nobena zvezda se ni pojavila zanj na nebu
in noben kralj ni prečkal puščav in gora, da bi pozdravil njegov prihod.
On ne bo spreobrnil ljudstev sveta,
a spremenil bo najino življenje.
Hvala tebi, Gospod, da si me vodil do svojega sina
in da si mi podaril najlepšo vrnitev in najlepše darilo,
mojo ženo in mojega sina.
Istega dne sta se rodila,
pa čeprav se morda nikoli ne bosta srečala.
Hvala, Gospod!