ПОЩЕНСКА КУТИЯ ТИНТО БРАС
Скъпи Тинто, казвам се Милена. На 19 съм и съм гадже на Дарио.
Преди няколко седмици ми се случи нещо интересно...
което искам да ти разкажа, а може би и да разбера какво мислиш.
Не че се чувствам виновна за нещо. Просто защото си ми симпатичен
и съм сигурна, че ще разбереш някои неща.
някое местенце на плажа, където да се усамотим.
Тогава предположих, че не сме сами на дюните.
Ако бях казала на Дарио щеше да ме накара да сменим мястото
без да огледа, може би. Размяната на погледи...
ме забавляваше и възбуждаше.
Идеята те да ме видят, ме караше да бъда по-смела, почти безсрамна.
Обзалагам се. - За какво?
Че Дарио си е дал сметка за всичко.
Вие сте хаплив. - Кой ми го казва.
Ти би ли направила нещо такова?
Не естествено. - Защо, не ти ли изглежда забавно?
Може би за мен е, но за гаджето ми, не мисля.
Кой го интересува гаджето? Не е нужно да го правиш с него.
Така ли? А с кой?
Не знам, ти ще кажеш.
Ако не е с гаджето, къде е забавлението?
А хапливия съм аз!
Кажи ми истината, някога изневерявала ли си му?
Това си е моя работа! - Казаха ми го.
Не съм.
Нито дори в мислите ти?
Какво общо има това? Мисълта не е изневяра.
Представяш си, сънуваш, фантазираш...
Като във филмите ви, нали?
Точно, като във филмите ми.
Пиша ви защото мисля, че сте точния човек на който...
да се доверя и да поискам мнението за това което ми се случи.
Въпросът е деликатен и разчитам на вашата дискретност.
Казвам се Елена, винаги съм живяла в Басано, на 28 години съм...
и съм омъжена за Гидо, компютърен програмист.
Винаги възразяваше да започна работа, защото...
предпочиташе да си върша домакинските задължения.
Ти ли си, Гидо? - Здравей, любима.
Как си?
Както винаги, добре.
Колко остава? - Една цигара време и слагам масата.
Какъв аромат!
Стига, Гидо. Ще се порежа.
Да те видя работейки в кухнята усилва апетита ми.
Почувствай как нараства.
Измий си ръцете, аз ще сервирам.
Ало? Ах, графиньо, добър вечер.
Кога?
Да, мисля че да.
Не мисля, че ще има проблем.
Ще го обсъдя със съпруга ми.
Да. Мисля, че всичко ще е наред.
До утре, тогава. В три.
Да.
Лека вечер, графиньо. Какво?
Не, не. Ще съм там в три часа.
Лека вечер.
А това какво е?
Какво е? - Не знам какво е, но...
никога не го използвам със съпругата ми.
Какво искаш да кажеш, любов? - Какво правят тези неща в чантата ти?
И с кой ги използваш?
Нищо, Гидо, какво си мислиш? Забравих да ги изкарам.
Дадоха ми ги едни момчета, на излизане от супермаркета.
Искам да разбера, извинявай.
Някакви момчета те спират на улицата
и защо ще ти подаряват една кутия презервативи.
Не, не е така.
Събираха дарения за болните от СПИН.
Ако им дадеш нещо, ти дават една кутийка.
Аз не ги исках, защото не ги използваме.
Но те настояха. Дадох им 10 хиляди лири. Зле ли постъпих?
Да си постъпила зле за кое?
За дарението за болните от СПИН.
Защо не ми каза?
Вече бях забравила. Хайде, не се цупи.
Знаеш, че не трябва да има тайни между нас.
Между другото, кой се обади по телефона?
Графиня Франка. - Кой? Пак ли тя? Какво иска?
Да я придружа утре до Тревисо. - За какво?
Нищо. Както обикновено, жена за компания.
Иска да й помогна да избере мебели в един антикварен магазин.
Поне плаща ли ти? - Знаеш, че да.
Винаги ми прави някакъв подарък.
Елена, ти ме убиваш.
Дарението за болните от СПИН беше лъжа.
Презервативите бяха инструмента ми за работа.
От няколко месеца ходех 2 пъти в седмицата до Тревисо,
където далеч от недискретните погледи на Басано,
в къщата на графиня Франка, изучавах...
занаята на проститутка.
Каква красота, две жени!
Цяла седмица трупах.
Само две курви като вас могат да ме разгорещят.
Да, казвай ми курва-харесва ми.
Швейцарска курва! Да го дам и на рогатия ти съпруг.
Да, силно Италия!
На кого да платя? На вас или на графинята?
Все ми е тази, прави каквото ти каже Мишел.
Чао, съкровище. Върни се скоро.
Мишел е бойния ми прякор. Избрах го защото ми харесва песента на Бийтълс
и защото във вътрешността си френския ми харесва.
Не знам истинското име на Уанда, тя е...
госпожа от Лаусана която идва на възстановителни процедури.
Колко е хубаво това!
Чувствам се преродена, телом и духом.
Вместо да отида на ваканция в Капри или Римини, идвам тук.
За да получа едно добро потапяне в секса.
Далеч от децата, Швейцария и съпруга ми.
Това е едно благотворително деяние, но...
Пет сме, които работим за графинята.
Всяка една по нейни си причини. Моята е, да задоволя...
капризи които, заплатата на Гидо не ми позволява.
Уанда идва за да се изпълни от секс и после да е жена за пример в Швейцария
Ирма, професорката садомазохистка,
защото е сама, а има да издържа едно дете.
София, българката, защото е избягала от страната си.
И Луси, лолитката, защото иска да се омъжи.
Така, почти пристигнахме.
И кога ще се омъжваш?
Когато се омъжа, напускам.
А ако искаш още? - Тук се забавляваме.
Кой ще ти го даде? - Стига. Край на темата.
Света невинност, след няколко месеца ще ми кажеш дали...
продължаваш да мислиш така.
За да спечелиш това, което печелиш тук за седмица, в България
трябва да работя една година. - Освен това се забавляваш, нали?
Мисля че да, както всичко, човек свиква.
Брей, ако понякога поискам да си купя нещо...
Една микровълнова, една кола за да ходя на покупки...
една добра ваканция.
Защо не? Един или два пъти.
След всичко което ме накара да изтърпя съпруга ми...
да накажеш мъжете е едно удоволствие.
Колкото повече ги наказваш, толкова по-доволни са.
Момичета, има един господин който иска да се запознае с вас.
Нов е, препоръчвам ви го.
Разбирате ли ме?
Моля, заповядайте.
Ирма...
Луси,
Уанда,
София...
и Мишел.
Мишел.
Тръгваме ли?
Мишел!
Е? Какво правиш там?
Гидо? - Гидо? Казвам се Карло.
Карло? - Карло, да, Карло.
Хайде, какво чакаш? Събличай се.
Да не би случайно да си една срамежлива курва?
Не, не. Просто...
Вече разбирам. Искаш първо да ти платя нали?
Колко? - Ами...
принципно, нормално е триста хиляди.
По дяволите! - Какво има?
Надявам се да ги заслужаваш.
Със или без презерватив?
Със, без него са двеста хиляди повече.
Проклятие! - Е?
Въпреки това, първо, като една добра курва...
ще ми го лапаш без презерватив.
Добре. Щом настояваш.
Ела, да отидем в банята.
За какво?
За да си го сложа в устата, първо трябва да го измия.
Сега, само ми оставаше да продължа играта му.
Ако Гидо беше Карло, и не ме познаваше,
аз бях Мишел и щях да го третирам като клиент.
Достатъчно! Триста хиляди за това е върхът!
Какво правиш? - Това, което никога не направих на съпругата си. Задника!
Не Гидо, не!
И продължаваш с този Гидо!
Аз съм Карло. Разбираш ли или не? Карло!
Карло! Добре, разбрах, ти си Карло.
Въпреки това, не можеш да направиш това! Не е разрешено!
Кой ми го забранява?
Аз! Плати само тарифата "презерватив".
Спокойно, останалото ще ти го дам следващия път.
Защото, скъпа, ще се върна. Ще се върна!
И как ще се върна!
Наистина Карло се върна при графинята няколко пъти,...
държейки се винаги като един клиент желаещ...
да прави с курвата Мишел, свинщините които не правеше...
със съпругата си Елена. - Чуй ме.
В Торино беше разкрита къща за срещи на садомазохисти.
Полицията задържа шест жени, нито една от тях легитимна.
Някои ученички, други работнички, дори домакини и майки.
Тарифите започваха от 500 хиляди до милион.
Даваш ли си сметка, Елена? Докато съпрузите работят...
за да донесат две лири, тези лисици, за половин ден свинщини,
печелят цял милион.
Истината е, че някои жени се раждат курви.
Бедните, може би го правят за да помогнат в къщата.
Някоя екстравагантност, някое невинно удоволствие.
Наричаш това невинно?
Между другото за разходите за къщата, с твоята работа на компаньонка,
няма ли да можем да купим една нова кола?
Нашата вече е гнусна.
Може би, ако поработя още някой друг ден.
Естествено, новата кола, я купихме.
Една прекрасна Алфа GTV, огнено червена.
Но мен, скъпи г-н Брас, все още ме съмняваше едно нещо.
Гуидо, моят целомъдрен съпруг, преструва ли се или е такъв?
Искаш ли да чуеш нещо хубаво?
А ти? Не искаш ли да пробваш нещо специално?
Но не ме цапай.
Смучи, малко с устните, малко със зъби.
Много добре, виждам че и това знаеш да ядеш добре.
Харесва ли ти? - Много добре!
Вкусно, може би малко нежно. Но вкусно.
Чети, по-добре чети.
"Скъпи Тинто Брас, мисля, че си един "воайор".
Истина е, ти си един "воайор".
Не е упрек, ами констатация...
която разбирам.
В дъното ни, на всички ни харесва да бъдем гледани и желани.
Също и да почувстваме отгоре си няколко възбудени погледа.
Това е една обгръщаща емоция,
която ми дава едно прекрасно усещане за сила.
Продължавай, изглежда интересно.
На 19 години съм, името ми е Елизабет, но всички...
ме наричат Бета и казват, че съм хубава.
Онзи ден бях седнала на трибуните на етруския театър...
и чаках гаджето ми, който беше отишъл за един хамбургер.
Нямаше никой, само аз и един японски турист,
с големи слънчеви очила.
Въпреки, че практически не виждах очите му,
знаех, че ме гледа.
Чувствах физически погледа му върху тялото ми.
И това събуждаше у мен някакво сексуално удоволствие.
Седнах като в сюжета на един от вашите филми.
Знаех, че японеца само симулираше, че ме снима.
В действителност използваше зуума като бинокъл.
Ще бъда "воайор", но тази уличница е много добра.
Какво да правя? Да я снимам ли?
Да, снимай я.
Да, една симпатична, млада ексхибиционистка.
Малко, като всички жени, самата тя го казва.
Как ви изглежда?
Аз вярвам винаги на това, което виждам.
Кой по дяволите?
Влез!
Поща за Тинто Брас. - Дай я на мен.
Да видим какво ще разкаже тази?
Г-н Брас, изпращам ви го със съгласието на съпруга ми,
тези снимки и тази лента. Искаме да знаем какво мислите
от артистична и професионална гледна точка
на еротиката и сексуалността.
Няма да скрия, че имам надежда за в перспектива филм с вас.
Избирай снимка.
Втората? - Давай.
Брей! - Нека видя. Хайде!
Колко симпатично! - Нищо лошо.
Тази наистина знае.
В какъв смисъл? - Космите й са си под мишниците.
Тук. Разбрала е, че не трябва да ги депилира.
Харесва ли ви? - Възвишено!
Щом вие го казвате. - Защо? Не си ли съгласна?
Ти да не би да се депилираш?
Да, естествено, като всички останали.
Като кои всички?
Като неприятната " Барби" от телевизията?
Какво бедствие е подражанието!
Казвам се Рената и съм на 28 години.
Съпруга ми, Пиеро, е на 35 и е готвач.
Нямаме деца, а и не искаме за сега.
Искаме да видим първо как ще функционира ресторанта...
който съпруга ми купи. В началото нещата между нас...
вървяха добре, заради любов, солидарност...
и сексуално привличане. Но, малко по малко, работата ни...
измени и съвместният ни живот започна да пропада.
Опитвайки да съживи връзката ни, Пиеро засне филм с нас.
Както ще видите, всички са без лице, не заради срам,
нито страх да ни разпознаят, просто за да си мислим, когато
ги гледаме, че не сме ние.
Беше една хубава игра, въпреки че беше за кратко,
но ни даде радостта да си възвърнем загубеното.
Един ден видях, че един клиент снимаше с камера съпругата си.
Казах на Пиеро да ми купи една видео камера.
Съпругът ми е маниак, което можете да видите от лентата която ви пращаме
нашето видео има една изненада.
Върни го искам да го видя от началото - Не се ядосвайте, вината не е моя!
Картините, скъпа, трябва да ги доминираш, не да ги подпираш.
Беше сън, който имах често, че приготвям салона...
и сервирам на масите гола. Един понеделник, когато затварях,
се забавлявахме играейки на недодяланата сервитьорка...
и гнусния клиент.
Падна ми вилицата!
Колко си недодялана, Рената!
Господине! Какво правите? Какво пипате?
Госпожице! Елате тук!
Сервирайте ми, че съм много гладен...
и ужасно възбуден. - Как ти се струва?
Режисьорите са двама. - Но са добри.
Ако отрежат някоя сцена няма да има смисъл.
Прясна цица! Специалитет. Знаете ли как се яде?
Разбира се, Рената. Колко си вкусна!
Стига, не мога повече.
Много си вкусна.
Къде отиваш? Върни се!
Обслужете се, господине. Вземете си каквото искате.
Имаше право, госпожата разбира от това.
Обръща внимание на изискванията на снимките.
Разбира се, говорейки за режисура.
Много добре. Направили са дори монтажа.
Как ли пък не! Спечелилата Оскар. Джесика Ланг...
и Джак Никълсън, "Пощальонът звъни два пъти".
Коя е изненадата?
Перфектно! Изглежда много добре, продължавай Мария.
Ти си вманиачен, не ме оставяш дори да се изпикая на мира.
Продължавай така! Колко си хубава!
Много добре. Много добре.
Много добре, Мария. Ще те снимам в едър план.
Невероятен си, професоре.
Няма спор. Всички знаят, че урината е моята страст.
Задръж я, вижда й се лицето. Най-накрая виждаме лицето й.
Как ви се струва? - Атрактивна.
Малко похотлива, въпреки всичко.
Какво говориш? Едно истинско, автентично лице.
Малко или много както си я представях. Продължавай.
Много добре, направи го много добре, наистина.
Действие, Рената! Помогни й да си свали дрехите.
Каква хубавица!
Много добре, Рената.
Сега и ти се съблечи.
Хайде, какво чакаш? - Хайде, съблечи се!
Колко си космата! Не се ли депилираш?
Така ми харесва. - Да видим! Свали й панталоните!
Не ти ли е студено?
Тук е топло!
Прекрасно, като две нимфи.
Много добре, прегърнете се...
Много добре, милвайте се.
Много добре така.
Великолепно. Целунете се! Хайде, убедително.
Внимавай! Ще ви хвана! - Да бягаме!
След известно време, опита от домашното видео...
се повтори, после потърсихме да разменим...
касети с други фенове на жанра, които също изпитваха...
удоволствие да гледат и да ги гледат. Така се запознахме с...
Марио и Мария, една двойка които ни предложиха
да го направим заедно. Беше една вълнуваща перспектива, макар че...
договора казваше: "игри с ръце...
пенетрация, абсолютно забранена".
Това видео е резултат от онази среща и от...
изненадата която споменах.
Марио! Какво правиш? - Колко безочлив! Нали?
Извинявай. Не казахме ли, че пенетрацията е забранена?
Това е за видеото. Хайде Пиеро, направи го с мен.
Да минем от фантастиката в реалността.
Обмяната на ленти и срещите ни се състояха и...
нашите отношения се подобриха. В началото...
изтрихме забраните. Надявам се да ви е харесало...
и да си спомните за мен когато правите филм.
Мисълта, че ще ме видят 100 хиляди, един милион зрители...
ме възбужда ужасно.
И? Кой ви хареса най-много?
В обобщение, може ли да знам какво мислите?
Интересно.
Кара вдъхновението ми да расте. - Наистина ли?
Разбира се! Онова, дето е между краката ми.
Разбирам, аз свърших тук.
Вижте колко е късно. Внуците Ви чакат у дома.
И навън е годеника ми, който дойде да ме вземе.
Бай-бай, маестро.
Бай-бай.
Извинете за забавянето. - Какво ти се е случило?
Минах през пощата.
Скъпи г-н Брас, аз съм Росела и съм гледала някои от филмите ви,
не в киното, а на лентите които Джани, моят съпруг,
носи в къщи и иска да гледаме заедно.
На 33 години съм, и мисля че съм една жена с нормален живот,
много далечен от този на госпожичките във вашите филми.
Въпреки това, ми се случи нещо невероятно което мисля, е
невъзможно да ми се случи на мен. Може би затова ви пиша.
Бях скарана с мъжа ми защото се прибра късно от работата
в клиниката и не вечеряхме навън както бяхме планирали.
Бях се организирала за излизането! Заведох децата при...
майка ми и не сготвих. Можеше да ми кажеш по-рано.
Извинявай, вината не е моя. Хайде да вечеряме вън друг ден,
освен това съм изморен. - Винаги същото!
Първо всички останали, накрая жена ти.
Не е така, поисках ти извинение. - Специализирал си се в това.
Така, никога не те интересувам аз. Винаги се тревожиш за себе си.
Всичко трябва да се върти около теб и да работи за теб.
Другите не се броят. За теб съм само една домакиня,
само прислужница.
Стига, Росела. Цял ден посещавах болни.
Изморен съм, а ти правиш проблем от това.
Престани да бъдеш истерична. Тук не мога да говоря.
Ще говорим в къщи. - Какво каза?
Истерична? Кой?
Ало? Ало?
Бях извън себе си. Познавам се, когато...
мъжа ми се държи така, ставам звяр.
Губя контрол, не разсъждавам.
Бях сигурна че е пак Джани, но нямах нито...
желание за разговори, нито да го слушам.
Любов, трябва да ти кажа нещо: пениса ми се е надървил.
Чуваш ли ме скъпа?
Мислех за теб и се надървих.
Какъв късмет има! - Кой е на телефона?
Не си Тереза. - Разбира се че не, Росела съм.
Брей, ами все още ми е надървен.
И какво да направя?
Помогни ми! - Кой ви разреши да ми говориш на ТИ?
Извинете, продължавах да мисля за Тереза.
Но аз ви казах че съм Росела.
Добре, все тази, бъдете добра и ми ударете едно рамо.
Как така едно рамо? Не разбирам.
Една ръка, вашата ръка.
Аз се докосвам, но се нуждая да мисля, че ръката ми е вашата.
Вие сте луд! - Не затваряйте, моля ви!
Не можех да забравя този глас. Сексуалния му звук ме подлудяваше.
Имаше една страст, една похот която ми изпращаше,
едно чувство което никога не изпитах.
Все още ли си там? - Да.
Сама ли си? - Да, за момента.
Кой е той? Гадже? Съпруг?
Един неудачник, но сега го няма. - Така е по-добре. Да се възползваме.
Докосни се и си представи, че това което те докосва е моята ръка.
Беше по-силно от мен, спонтанното удовлетворение на този непознат,
който не ме виждаше, не ме познаваше.
Правиш ли го, Росела?
Да. - Много добре.
Къде се галиш? Кажи ми, трябва да знам.
Какво докосваш? - Гърдите, под блузата. Над сутиена.
Махни го.
Навлажни със слюнка върха на пръстите ти и ги прокарай по зърната си.
Харесва ли ти? Това е ръката ми която те докосва.
Кажи ми дали ти харесва. - Да, харесва ми.
Много добре, продължавай така и мисли, че ръката ти гали мен.
По-дяволите!
Росела, любов моя, накарай ме да почувствам че си влажна.
Докосни се, любов моя. Пръстите ми галят твоя клитор.
Влизат във влажната ти и топла вагина.
Милват устните ти с парещо желание.
И се мокрят в източника на твоето желание.
Усещаш ли члена ми, между дланите си?
Всеки път е по-голям и по-твърд.
Чувстваш ли го, любов, как тупти от желание?
Отговори, Росела, кажи ми, че го чувстваш.
Да, чувствам го! Чувствам го! Чувствам го!
Бавно. Лекичко.
Не издържам повече.
Не! Ти също бавничко.
Бавничко.
Колко е господстващ пръста ти!
Подлудява ме.
Да, продължавай така. Проникни в мен, моля те.
Искам те вътре. Вземи ме, умолявам те.
Не спирай. По-навътре.
Моля те, по силно.
Вземи ме. Удряй ме. Силно.
Да, така. Така, хайде.
Да така. Така!
Докосни топките ми, съкровище, гали ме.
Колко е хубаво! Още!
Брей, как ти харесва да ме милваш.
Сега ще видиш как ще ти го сложа отзад.
Да, направи го, любов моя.
Да, подай ми ръка. Моля те, подай ми ръка.
Мъжа ти никога ли не го прави? - Никога.
Имаш право да се сърдиш.
Той е недодялан. - Да, един нескопосник.
Влез, любов моя. Вземи ме отзад.
Разбий ме, разкъсай задника ми.
Хайде, да. Влез хубаво навътре.
Кучка, една ръка те мастурбира отпред...
а другата си я слага отзад.
Кажи ми, че никой не ти е доставял такова удоволствие.
Кажи ми, кажи ми!
Да, никой преди теб не ми е доставял такова удоволствие.
Свършвам! Чуваш ли ме, любов моя?
Чуваш ли ме? Чуваш ли ме?
Виж г-жа Росела, която гледа филмите ми притисната от съпруга си.
Много добре. Има сигурно бъдеще като телефонистка в "гореща линия".
Колкото по-невинни изглеждат, толкова по-големи кучки са.
А ти кога ще видиш филмите ми?
Очевидно, когато гаджето ми ме накара.
Това беше написано от един мъж.
Никакви мъже!
Колко жалко! Това е от една жена и идва от Торино.
Аз съм ваша почитателка и искам да ви разкажа нещо,
което може би ще ви заинтересува. Казвам се Франческа, на 28 години и
съм омъжена за Паоло, който е със седем години по-възрастен.
Всичко започна като на игра. Една вечер докато правехме любов,
мъжа ми ми прошепна в ухото:
"Скъпа, би ли искала да го направиш с друг?"
Почувствах се обидена, но вътре в мен кръвта ми кипеше.
Идеята да му изневеря ме потапяше в състояние...
на голяма сексуална възбуда.
Никога не съм те виждал така.
Остави ме на спокойствие.
За кой мислеше? - Стига, Паоло.
За никой, ти си фантазираш. Не е мое желанието.
След първите пъти, не спря да фантазира.
Така, за да опита от удвояването на удоволствието ми,
се съгласих, малко без желание, да отида на едно място където съпруга ми
каза, че ще прекараме една различна вечер.
Кое бельо си сложи?
Онова което купи в Париж.
Стои ти страхотно.
Сложих го само за да ти угодя.
Настоя да бъда секси, но ти повтарям че не мисля да правя нищо.
Както искаш, скъпа. Никой не те задължава.
Всеки е свободен да се държи както иска.
Влажна си.
Беше истина, тялото ми ми изневеряваше.
Отвън се чувствах разочарована от съпруга си,
но в интерес на истината ме привличаше като муха на мед.
Паоло ме водеше в една резиденция
където се практикуваше размяна на партньорите.
Кой е? - Роберто.
Изпраща ме Оскар.
Много добре, пристигнахме.
Идваш ли?
Момент.
Добър вечер, добре дошли. - Добър вечер.
Имате ли нещо за гардероба?
Може би няма да ти е нужна чантата ти.
Познавате ли мястото?
Това не, но други със същия стил.
Знаете, че се плаща само консумацията.
Ела.
Какво да ви сервирам?
Какво ще пиеш скъпа? - Нищо.
Виж трябва да консумираме нещо.
Едно уиски. Чисто. - За мен уиски с кока-кола.
Заповядайте.
Благодаря.
Заповядай.
Искаш ли друго?
Колко струва? - Сто хиляди.
Благодаря. - Ние ви благодарим.
Вземи.
Ела, да отидем да седнем.
Няма смисъл да се крием.
Нито пък да пием прекалено.
Дръж се все едно сме си в къщи.
Стига. Какво правиш?
Това което всички правят.
Хайде, отпусни се.
Откопчей ме. - Луд ли си.
Стига, срам ме е.
Не лъжи Франческа.
Знам, че ти харесва.
Не усещаш ли колко си влажна?
Остави се на течението, Франческа.
Това е възможността да играем наистина.
Не се страхувай, любов.
Аз съм тук.
Ще отидем ли там?
Стани, Франческа. Да сменим мястото.
Ще отидем в друга стая.
Виждах се, като в огледало. Привидно резервирана и срамежлива,
но, в действителност, най-голямата от всички курви.
Да, Паоло! Свършвам!
Аз също, Франческа!
Да любов моя. Аз също.
А се правеше на срамежлива.
Вие бил ли сте някога? - Къде?
На тези места, клубовете за срещи.
Разбира се, че съм бил.
Във Франция, в Италия. - Аз никога не бих отишла.
Не се и съмнявам. Прекалено невинна си.
И много ревнива.
Като всеки един, който обича наистина.
Гаджето ти също е ревнив нали? - Като луд!
Макар да премълчава всичко. - Добре прави.
Премълчавайки всичко? - Да е ревнив.
По-добре чуйте тази.
"Скъпи Тинто, казвам се Вероника и съм на 45.
Съпруга ми е архитект, имаме две деца. Позитивен съпружески живот, от всяка.
гледна точка, включително и тази която интересува вас.
Но както винаги има едно "НО".
Всеки ден излизам от дома, за да направя ежедневните покупки.
Качвам се на трамвая пълен с хора и, извинете за езика...
и откритостта, си пипам гъза.
Това много ме възбужда, но когато чувствам че...
който ме докосва е възбуден, го прекъсвам".
Каква мръсница! Поне казва ли кой трамвай ползва?
Не. - Колко жалко!
Стига вече!
Прочетете тази другата.
Но побързайте, тази вечер трябва да си тръгна навреме.
Гаджето ще мине да ме вземе.
Това писмо не е една жалка картинка, или търсене на оправдание,
а историята за това как липсата на ентусиазъм,
може да бъде причина за неподозирано удовлетворение.
Казвам се Ивана, на 33 съм и винаги съм била вярна на Филипо.
Но навика му към хазарта е причината за постоянни спорове...
и той всеки път се връща в къщи по-късно и по-нервен.
Никога не съм му изневерявала, но онази нощ...
Винаги ми отнемаше време да заспя и чаках нервно завръщането му.
Времето минаваше: един, два, три часа...
Яда ми преминаваше в безпокойство...
че нещо може да се е случило.
Телесъобщение, номерът който набирате е изключен или извън обхват.
Филипо?
Ти ли си?
Пак си пил.
Дори не си в състояние да повърнеш.
Пак ли загуби всички пари?
Изгубих всичко.
Кой те би този път?
Глухия...
Русият... - Каза, че няма да играеш повече.
Играх още веднъж, какво толкова?
Добре.
Това не е най-важното, не е края на света.
И колко изгуби?
Всичко.
Изгубих всичко.
Всичко!
Всичко.
Вече нищо не ми остана. - Остава ти жена ти.
Една красива жена, съпругата ти. - Само за една вечер.
И ще платиш десетте милиона, които дължиш.
Съпругата ти е една прекрасна жена. - И щастливка.
Да.
И теб изгубих.
Изгубил си си ума.
Хайде ела.
Хайде, да спим.
Не, Ивана, истина е.
Заложих и теб, и те изгубих.
Какво говориш по дяволите? Луд ли си?
Дадоха ми десет дни.
Със сигурност те чакат.
Чакат ме?
Каза че ме чакат?
Ти ли ги увери?
Кой по дяволите си мислиш, че си?
Кретен, нещастник, сводник, мошеник, шибан измамник!
Ще има да ме чакат.
По дяволите ти и приятелите ти.
Луди са Ивана, способни са на всичко.
Оправяй се сам, това е твой проблем, не мой.
Уморих се от теб и от твоите игри!
Може би защото обичах Филипо, или пък заради перверзното...
удоволствие да го видя, че е зависим от мен,
три дни по-късно реших да отида и да платя...
екстравагантния дълг от играта на съпруга ми.
Освен това, признавам, ме заинтригува.
Русият и глухият. Защо бях толкова скъпа за тях?
Ела, помогни ми.
Подай ми роклята.
Красива ли съм?
Мислиш ли, че ще им харесам?
Отговори. Ще им харесам ли? - Да.
Телесъобщение, номерът който набирате е изключен или извън обхват.
Ивана?
Ивана, ти ли си?
Помогни ми!
Помогни ми, помогни ми.
Помогни ми.
Вдигни крака.
А бикините?
Сутиена? - Изгубих ги...
Проиграх ги.
И ги изгубих.
Изгубих.
Помогни ми, моля те.
И твоите приятели...
Русият! Глухият!
Достатъчно ли е? - Не, дълга е голям.
А ти си много хубава.
Сега нека отзад.
Ето го сапуна!
Точно това, исках да кажа.
Глухия и русия...
го направиха със сапун.
Хайде ела.
Филипо. - Любов?
Кога ще играеш пак?
Бедния Филипо, изгубил е дори в играта с жена си.
Как ти се струва? Аз пък казвам, че така си я е върнал.
Не приемай никого! - Имам една среща!
Какво има? Иди виж.
Учителю, имам нещо специално но този не ме оставя да вляза.
Не може да влезеш! - Вън.
Имам нещо наистина изключително.
Ела, покажи на учителя.
Покажи на учителя.
Какво става? - Не виждате ли?
Виждам само един нахалник.
Или по-скоро, двама. - Вижте я учителю, погледнете я добре
Не е ли прекрасна? Покажи му. Покажи на учителя.
Поздравления! - Какво ви казах, струва си опита?
Не знам. Може би.
Поне си заслужава опита с монетата.
Покажи ми как се движиш. Вземи я.
Така ли?
Или така?
Много добре, имаш бъдеще. Казва ти го някой, който знае.
Благодаря, учителю. - Тогава, ще я вземете ли?
Може би. Ще видим.
Кое те привлича повече - комичния...
или драматичния жанр?
Еротичния, учителю.
Облечи се. Имаш голямо бъдеще "отзад".
Като актриса? - Повече. Като всичко!
Оставете една снимка на секретарката ми.
Благодаря, учителю. - Благодаря.
Ще оставим твоя снимка.
Благодаря, учителю! - Благодаря.
Благодаря, госпожице, казах ви че е изключителна.
Благодаря и на вас. Заповядайте. Препоръчвам ви.
Архив "А"? - Как позна?
Какво ще правиш тази вечер? - Казах ви вече!
Ще ходя на кино с гаджето ми.
Вън ли те чака?
Разбира се! Защо?
Защото няма да те оставя да си отидеш без да ми разкажеш нещо за теб.
Нещо? Какво?
Нещо, като останалите. Една авантюра, например.
Нямам какво да разкажа! - Невъзможно!
Най-малкото нищо истинско, най-много един сън.
Това нищо ли е? Сънищата са част от реалността.
Те са единствената реална истина.
След това ще ме пуснете ли? - Разбира се.
После отиваш където искаш.
Много добре, сънувах че с гаджето отивахме в един магазин за обувки.
Ще ви го разкажа, а вие после ще ми го изтълкувате?
Да, разбира се. Заслужаваш го.
Беше най-прекрасния магазин за обувки, който бях виждала.
Нямаше клиенти.
Само няколко жени манекенки, един черен ваксаджия...
и собственика на магазина.
Исках едни червени боти.
После разбрах, че собственика сте бил вие.
Дойде най-накрая.
Чаках те.
Върви. - Да, шефе.
Но, Лусия! Какво правиш?
Не виждаш ли? С Тинто Брас съм.
Режисьорът!
Превод от исп.: mal3chka a.k.a. bibi Тайминг: ilian1