www.titlovi.com
~DVA SVETA~
Doručak je postavljen.
Svaki jutarnji sat je dragocen. Hajde, idemo.
Zak. -Idem.
Moramo završiti sa senom pre mraka.
Prioni na pos'o.
Mama, pogledaj.
Pogledaj ko je izašao iz kokošinjca.
Dođi ovamo. -Ja ću s ove strane.
Hajde. Moja si koko, uhvatila sam te.
Tako je. Gledaj ovo.
Je li koka zaspala? Kako si to uradila?
To je tajna, ne mogu ti reći. -Hajde. Reci mi, molim te. -U redu.
Prvo je moraš... uhvatiti!
Završi ti taj poslednji plast sena. -Hoću oče.
Zak? Zak?
Šta misliš gde su krenuli? -Ko će znati.
Sigurno se mogu prebaciti do tamo.
Nema šanse, mnogo je mračno i daleko.
Izazivaš me? Kladim se da mogu. -Čak i da možeš, šta onda?
Ne znam. Bilo šta.
Upoznala bih nove ljude. Možda ljude slične nama.
Hoćeš li da pođeš sa mnom?
Sve što mi treba, već ovde imam.
Zašto bih išao bilo gde?
Bože.
Diši. Elizabet, diši.
Diži se na noge lagane.
Znam da ste vas dvoje bili napolju sinoć.
I znam da ste radili ono što sam vam zabranio.
I sada od rada nema ništa.
Verujte mi na reč, ako vas opet uhvatim da to radite...
Snosićete posledice. Razumete li? -Da. -Da, oče.
Zak. Moraš mi pomoći jutros oko konja.
Evo, ostavi majku da odspava. Kad završiš s doručkom, pridruži nam se.
Ovo što mi posedujemo... To nikad nismo tražili...
Ali to je deo mene.
I uvek je bio.
Ali otac to gleda drugim očima.
Kakvo je ovo mesto?
Zašto smo ovde, a ne izvan zida?
Ovo izgleda poput sna.
Želim da izađem odavde... Ali ovaj zid...
Otac mi kaže da će to držati druge ljude podalje od nas.
Ali mu više ne verujem. Mi smo ovde jedini preostali.
To mu je izgovor da bi nas zadržao unutra.
Pomolimo se.
Oče? Oče? -Mama? Mama?
Zak, pomozi mi. Uhvati je za noge. Evo, izvuci stolicu.
Tako je, drži joj noge. Počeće da drhti.
U redu je dušo. Brzo će proći.
Tako je.
Polako i duboko diši. Udahni duboko.
Možeš ti to. Tako je dušo.
Tako treba. U redu je.
U našoj si kući. Imala si napad, razumeš?
Nije bio strašan.
Vreme je za spavanje. -Kako je mami? -Biće dobro.
Upravo se sprema da legne u krevet.
Gde biste i vi trebali da budete. Ulazite.
Mislio sam da više nećeš dobijati napade.
I ja takođe.
To je bilo neposredno pre tvog rođenja.
Poput onih leta, kad se cvrčci čuju po ceo dan.
I kada njihov zvuk svuda dopire.
Voleo sam da ih hvatam i čuvam u tegli.
Jednog dana, imao sam punu teglu cvrčaka.
Ušao sam u kuhinju da pokažem mami...
A ona je ležala na podu... I sva se tresla.
Ispustio sam teglu, a cvrčci su se svuda razleteli.
Prišao sam da joj pomognem. Stavio joj ruku na stomak...
I na tren se smirila.
Njeni otkucaji srca su mi odzvanjali u glavi.
Sve je stalo.
I iz čista mira, zacrnelo mi se pred očima.
I probudio sam se u dvorištu.
Čarli Sojer
Fred Sojer
Čekaš da bi videla da li ću opet dobiti napad? -Ne, izvini.
U redu je, imaš pravo da brineš.
Ni ja ne znam kada ću dobiti napad.
Ali ovo nije tvoja krivica. Razumeš?
Hej.
Zašto ne prošetaš malo ili ne odeš na plivanje? Ja ću spremiti večeru.
Stvarno mogu? -Da, stvarno. -Jesi sigurna?
Evo, idi. Briši odavde!
Ne razumem te Bože.
Od kakve Ti je koristi u ovakvom stanju?
Šta moramo uraditi, da to prestane?
Jedno vreme sam mislio...
Da su nadareni Tvojom zaslugom na neki način, zarad Božjeg cilja.
Ali uplašen sam.
Jer oni zajedno mogu biti nešto što je protiv tvoje volje...
Nešto gore.
Hajde, samo se vrti. Sada!
Preklinjem te, pomozi mi. Prosvetli me.
Zak, idi u svoju sobu i sačekaj me.
Šta ste radili celu noć napolju? -Samo smo se igrali.
Kako si izašla?
Pa, stavićemo tačku na ovo. Okreni se licem prema zidu.
Zašto? -Uradi šta sam rekao. Hajde. -Oče... -Hajde. -Oče.
Budi mirna.
Da se nisi makla.
Ustaj! Verovao sam ti...
A ti si me izneverio. Stani uza zid! Odmah!
Žao mi je... -Budi miran.
Popričaću sa Evom, nećemo više... -Proklet bio.
Oče, žao mi je! Oče.
Glupane! Glupane! Glupane.
Evo, ovo više nećemo raditi!
Evo? Zak?
Jesi dobro? -Mrzim ga. -Znam.
Mnogo ga mrzim. -Znam, samo je uplašen. Idem da pomognem Evi.
Ovo se ne sme ponoviti. -Mnogo mi je žao mama.
Nisi ništa pogrešno uradila. -Žao mi je.
Koji ti je đavo čoveče?
Šta pokušavaš da ih naučiš? Odgovori mi.
Denijele, oni su deca, naša deca. -Oni su više od toga.
Da, jesu. Ali to ne znači da se možeš tako ophoditi prema njima.
Oni to ne zaslužuju. -A šta da radim? Ne slušaju me.
A to nam se može obiti o glavu. -Znam da si uplašen.
I ja sam uplašena, prestrašena.
Možda te ubrzo i ostavim. -Ne lupaj! Molim te.
Ne pričaj gluposti. -Istinu zborim! I to nema nikakve veze sa njima!
Pustiću ih kada budem smatrao da treba.
Ja sam već to uradila. -Elizabet.
Elizabet!
Jesi dobro?
Evo, ovo više ne možemo raditi. -Kako ne možemo?
To nije vredno rizika. Radićemo šta nam kaže.
Pređi preko toga, hajde. -Evo, ozbiljno mislim.
U redu.
Bežite odavde. Čibe.
Zdravo. -Zdravo. -Mislila sam da odem na kupanje.
Baš lepo, ali ja ne mogu. -Zak, hajde.
Šta hoćeš Evo? -Ovako želiš živeti?
Hajde. -Moram da radim. -Ti to ozbiljno? Zak!
Završio sam sa tim. To se više neće ponoviti.
Jesi li dobro? To si ispao iz gnezda?
Verujem da možemo promeniti nešo.
Želim reći. Da živimo lepo.
Da živimo onako kako želimo. Da gajimo decu... kako želimo.
To je sve ono čega sam se oduvek bojao.
Sve je to istina, ali je to teško ostvariti.
Tvoja deca samo žele da ih voliš.
Sve što su oduvek želeli, to je da budu voljeni. Oni su samo deca.
Zak? Zak?
U redu je dušo, ovde sam. Hej.
Brzo će proći.
Diši draga, molim te.
Udahni dušo. Hajde. Hajde, diši dušo.
Hajde.
Udahni dušo. Hajde... Elizabet, diši molim te.
Elizabet.
Možeš ti to. Možeš ti to draga. Hajde.
Šta se dešava?
Tvoja majka...
Šta joj se desilo?
Gde ti je sestra?
Ne znam, zar nije u sobi?
Zak, hoću da uđeš u plakar.
Zašto? -Ne bih sad o tome. Idi, popričaćemo kasnije.
Oče.
Oče! Šta se dešava?
Zatvori vrata. Hajde.
Šta je bilo? -Majka ti je umrla.
Stani. -Hoću da budem sa njom.
Ovo sam trebao još davno uraditi. Zato se nemoj opirati.
Sklanjaj se od prozora. Dođi ovamo.
Evo! Evo!
Šta se dešava? Pusti me da izađem!
Šta hoćeš od mene? Šta želiš od mene?
Moliću se za tvoju dušu Evo.
Zak! Zak! Bolje pusti vrata ili ću ti prste otfikariti.
Sigurno si žedan, zato je bolje da ne prospeš vodu.
Uzmi, dobar dečko.
Od sada će sve biti drugačije Zak. Biće bolje.
Bićeš dobro dušo, sve će biti u redu.
Nepoznata ženska osoba
Žao mi je. -A tu si 'tico.
Jesi li dobro?
U redu je, neću te povrediti. Otpratiću te do sobe.
Ne pipaj me! -U redu je. Džone, moraš mi pomoći.
IZLAZ
Nadam se da si se do sada odljutio.
Idi da se okupaš i središ. I dođi kad budeš spreman.
Gde je Eva?
Eve više nema. -Gde je?
Pobrinu sam se za nju. Sada zajedno s majkom počiva u miru.
Kako to misliš? -Znaš na šta mislim.
Nisi valjda to uradio.
Idi pa se uveri.
Probudila si se, jesi li dobro?
Brinuli smo se za tebe. Ja sam Džejmi.
A ono tamo su Frenk i Pol.
Oni su dobri momci, obećavam ti. Osećaš li se bolje?
Slušaj... primetila sam tu bolničku trakicu na tvom zglobu.
U redu je. Nisam radoznala. Nismo nikoga zvali.
Bićeš ti dobro. Imaš svoje razloge zašto ćutiš.
Zato sam odlučila da sačekam i vidim da li ti treba pomoć ili ne.
Dobro sam. -U redu, razumela sam.
Ja ću biti tamo, nećemo nikoga zvati osim ako ti ne želiš.
Samo me obavesti. -Hvala, cenim vašu pomoć.
Nema na čemu. Dođi ovamo da sedneš sa nama.
Ne moraš bežati.
Lepo peva i svira, zar ne?
Izgledaš k'o moja ćerka kad blene u televizor.
Gleda u njega, ne trepće. Ja bih plesala malo ispred tv-a.
A ona bi svoje malo telo nagnula u stranu da bi videla.
Ustaj. -Šta je? -Ustaj. -Šta je bilo? -Prokleta policija!
A samo što sam se lepo smestila. -Sranje, zar opet? Smradovi.
Da hvatamo šturu? -To nam neće pomoći.
Ukoliko ona nije nešto učinila. -Nisam. -Sigurno?
Stvarno nisam ništa uradila. -Šta radite ovde ljudi?
Ne smete biti ovde. -Samo je vas četvoro ovde?
Da, samo smo mi ovde. -U redu. Izađite napolje, hajde.
Šta bi čoveče?
Zašto?
Zašto nas krivi za to?
Zašto je toliko uplašen?
Šta je u pitanju?
Majka je to smatrala darom. I nije nikad sumnjala u to.
Ali on je uplašen... i slab.
Ne znam kako može živeti sa tim.
Želim da on oseća, ovo što ja osećam.
Hej, imaš li upaljač? -Šta? -Ma ništa.
Džej, imaš li upaljač da zapalim pljugu?
Šta je tvoj problem? Preselila si se ovde? Pobegla si od kuće? Šta?
Ne živim više sa mojom porodicom. -Nemoj srat'.
Ja i ovaj glupson smo pobegli od roditelja pre neki dan. -Zašto?
Keva se ne skida s igle, pravi haos po kući
i govori da nije pogodno za život. Što nije istina, ali to nije poenta.
Mene je otac izbacio iz kuće. -Imaš li gde da ostaneš?
Zapravo i nemam. -Možeš kulirati sa mnom večeras.
Pa ću videti možeš li ući u prihvatilište. Bar ćeš biti sita.
Samo dođi. -U redu.
Prvo ću ti objasniti koja je moja ulogu ovde Evo.
Sve devojke ovde imaju sopstvene priče. I razloge zašto su došle.
Pretpostavljam da se tvoja priča ne razlikuje mnogo. Deni mi reče Ivo...
Eva. -Evo? Deni kaže da nemaš gde da prespavaš.
Zato nam je drago što ćemo ti pomoći, bar na kratko.
Ovde je sigurno za konverzaciju. O čemu god budemo pričali
to ostaje među nama. -U redu. -Odlično.
Reci mi prvo odakle si?
Kako mislite? -Deni mi reče da te je upoznala u gradu.
Samo si ovde živela? Ili si odrasla u drugom mestu?
U drugom mestu. -Pa, kako si ovde završila?
Pobegla sam od kuće.
Baš hrabar potez Evo. Nova mesta mogu biti neprijatna kad sama pobegneš.
Reci mi zašto si pobegla od kuće? S kim si tamo živela?
Sa bratom, ocem i majkom.
Da li su oni još uvek tamo?
Evo? Žive li oni još uvek tamo?
Žive.
Postaje sve hladnije, moraćemo naseći još drva.
I sa mnom ćeš vremenom početi da pričaš.
Ne možeš samo s konjem svaki dan pričati.
Šta želiš da ti kažem? -Bilo šta.
Šta god želiš, pa možda tako izgladimo naš odnos.
Na kraju su više vremena provodili zajedno. A on je postajo sve slabiji.
I onda je umro. -Sada radi mnogo toga.
Voli da pleše, da se igra i da peva.
I ona je kao...
Šta ona zamišlja da je? Niko je ne voli.
To što su joj roditelji došli, ništa ne predstavlja.
U redu cure. Pozdravite se i stanite u liniju kod vrata. Brže.
Hajde. -Šta me 'vataš za rep?
Beži od mene! -Deni, Deni! Skloni se od nje, prestani!
Ignoriši je. -Šta ti znaš? Tebe je ćale izbacio iz kuće!
Želela sam ti pomoći. -Ne treba mi ni tvoja, niti bilo čija pomoć! -Dosta!
Znam da si zbog svega uznemiren. I ja sam takođe.
Sine, mislim da nisi lepo sagledao celu situaciju.
Kada sam bio u tvojim godinama. Pokušao sam da shvatim ovo mesto.
Šetao sam pored zida. I pitao se...
Šta sve ovo znači. Mučio sam oca s raznoraznim pitanjima.
Pričao mi je priče o tvojim pradedovima, njihovim rođacima
i prijateljima. Koji su polagali pravo na ovu zemlju.
Njihova zajednica je bila... Slomljena i uništena...
Zbog neobjašnjivih smrtnih slučajeva. I nestanaka, ponekad i dece.
To im je razorilo porodice. Došli su ovde zbog novog početka.
A sada smo samo mi ovde ostali.
Kada sam bio klinac, te priče su me ispunjavale strahom.
Kako je vreme prolazilo, sazreo sam. I život je bio normalan i uobičajen.
Onda smo tvoja majka i ja počeli pričati o podizanju dece.
I onda su se te stare priče vratile. I ja sam bio uplašen.
A tvoja majka je govorila da su to samo narodne priče.
I onda si se ti rodio. Bio si srećno i zdravo dete.
A mi smo bili presrećni.
Posle par godina, rodila se i Eva.
I onda su se počele čudne stvari dešavati.
Tvoja majka se razbolela... I od tada se borimo s njenom bolešću.
To me prosto zapanjuje. Nakon svega što si uradio našoj porodici.
Da možeš mirno sedeti ovde... I neprestano brbljati...
Zak, istinu ti zborim. Ne kažem da i ja nisam kriv za to.
Jesam, ali moraš me razumeti. -Da razumem u kojoj zabludi živiš?
Ne... sedi. Sedi dole! -Želiš da te shvatim zašto si Evu ubio!
Zak, dosta! Smiri se i saslušaj me! Moraš nešto da razumeš.
Neću ti oprostiti što si ubio Evu. -Znaš li ko si i za šta si sposoban?
Pusti me. -Zak, Zak, šta to radiš?
Zak, prestani! Šta to radiš?
Žao mi je sine.
Oduvek sam se pitao, kako bi bilo živeti bez oca.
Jednim delom mi je bilo drago što je umro.
Stalno mislim da ću te videti kako mi mašeš.
Kada se probudim... kada se okrenem...
I tebe i majku. Čak i oca, ako mi veruješ.
Ali sam svestan da se to neće dogoditi.
Jednostavno moram... da se pomirim sa tim.
Zak! -Evo?
Zbogom, majko. Hvala ti na svemu.
Hej. Imam ideju.
Prevod i obrada: Gale ~Posvećeno mom ocu~
Sihronizacija-za-BRRip.XviD.MP3-RARBG Raša**legenda** Preuzeto sa www.titlovi.com