Vrteška
A ja?
Koja je moja uloga u ovoj priči o vrtešci?
Autor?
Pripovedač?
Prolaznik?
Ja sam vi.
Bilo ko od vas.
Ja sam personifikacija vaše želje,
vaše želje da znate sve.
Ljudi nikad ne znaju celu istinu.
A zašto?
Zato što vide samo jednu stranu stvari.
Ja vidim sve strane
zato što gledam
iz kruga.
Tako mogu da budem svuda u isto vreme.
Svuda!
Ali, gde smo mi?
Na pozornici?
U studiju?
Teško je reći.
Na ulici?
U Beču smo.
Godina je 1900.
Da promenimo kostim.
1900. godina.
U prošlosti smo.
Obožavam prošlost.
Mnogo je mirnija od sadašnjosti.
I mnogo izvesnija od budućnosti.
Sunce sija.
Proleće je.
Miris koji se oseća u vazduhu vam govori
da je Ijubav odmah tu negde iza ugla, zar ne?
Šta nam je potrebno da započne Ijubavna vrteška?
Valcer.
Evo valcera.
Počeo je valcer,
zavrteo se karusel,
neka se zavrti i vrteška Ijubavi.
Okreću se i okreću, likovi moji,
kao što se Zemlja okreće i dan i noć.
Kišne kapi padnu, pa se dignu u oblak,
pa nam se opet kao kiša vrate.
Otmene žene i vredne devojke,
aristokrate i ponosni vojnici,
kad im iznenadna Ijubav dođe,
svi plešu uz istu melodiju.
Vrteška se pokrenula
u času kad se gasi dan,
Pogledajte, dolazi devojka
i Ijubavna vrteška počinje sa njom.
Ljubavna vrteška...
Lepi, dolaziš li? - Ne, pogrešili ste, gospođo.
Gospođo?
Podsmevaš se? - Nikome se ne podsmevam.
Dolaziš ili ne? - Ne učestvujem u igri.
Igri? - Pokrećem vrtešku.
Razumete li? Počeće sa vama.
Stanite na onaj ugao, molim vas.
Čujete li?
Da, to su vojnici.
Opet vojnici. - Uvek će ih biti.
Vaš je šesti.
Biće isti kao drugi. - Da, ali će vam praviti društvo.
Prijatno veče.
Devojka i vojnik.
Jedan...
Dva, tri...
Dolaziš li, lepi?
Nećeš sa mnom?
Ja sam taj lepi? - A ko drugi?
Živim tu blizu. Dođi da se ogreješ. Sveže je s proleća.
Moram da se vratim u kasarnu. - Još je rano.
Lepše je kod mene. - U to ne sumnjam.
Tiho, ima policije. - Ne brini.
Ima glavu da im otkinem. - Ti si neki siledžija?
Kako kad.
Hajde sa mnom. - Nemam pare.
Ne trebaju mi pare. - Da nisi Rotšildova ćerka?
Nisam, nego samo civilima naplaćujem. Za tebe je besplatno.
Besplatno?
Mišel mi je pričao o tebi.
Ne poznajem nikakvog Mišela. - Odvela si ga kući iz kafea Šifges.
Više njih sam odande pokupila.
Hajdemo, ali na brzinu. - Kad je džabe, onda ti se žuri!
Bar me poljubi.
Lepše je kad je romantično.
Jesi li dugo u službi? - Hoćeš da ti pričam svoj život?
Gde stanuješ? - Na 10 minuta odavde.
Rekla si da je blizu.
To nije daleko kad ti se neko dopada.
Dopadaš mi se, ali je daleko.
Slušaj, dođi sutra kad dobiješ izlazak.
Dobro, daj mi adresu.
Nećeš doći. - Hoću, kad ti kažem!
Ako ti je daleko kod mene, hajdemo dole.
Znaš sve trikove!
Gde smo? - Ovde niko neće naići.
Ovde mi nije zgodno. - Meni je zgodno na svakom mestu. Dođi.
Gubimo vreme.
Pazi, tu je voda duboka. Ovde dolaze samoubice.
Hrabra si. - Dole ima klupa.
Ne treba nam klupa. Nismo mi gospoda. - Je li? - Zar nije tako?
Volela bih da imam momka kao što si ti.
Imam tešku narav.
Izvinite, ovo je moje prvo prerušavanje.
Dosta više te muzike! Sviraš isto 20 puta!
Ko je ovaj? - Prvi put ga vidim. Mora da je novi.
Jesi li video Franca? Kod njega su mi mamuze.
Nema ga nigde. Sigurno je zauzet.
Da, itekako je zauzet. I to će da potraje.
Nemoj tako da bežiš! - Dobiću četiri dana pritvora!
Reci mi bar kako se zoveš. - Šta to ima veze?
Ja sam Liokedi. - Neko čudno ime.
Imaš li cigaretu za rastanak? - Nemam više nijednu. Žurim.
Prijatno!
Ma šta mi reče?
Baš će mi noć biti prijatna ako svi budu ovakvi. Idi, cicijo!
Vidi samo kako beži!
Ni cigaretu ne da!
I to mi je muško!
Da je potrajalo samo minut duže, vrteška bi se zaustavila.
Požuri ili ćeš nagrabusiti!
Zašto se ti brineš?
Trebaće ti izlazak u subotu, dragi moj. Idi sad.
Potrči!
Vojnik se vratio u kasarnu,
ali će izaći u subotu
da zaigra pod svetlima
i upozna gospođicu Mari.
Prvi put sam vas odbila. Sećate se?
Nisam ja kriv što ste tako lepi.
Gospođice Mari, đavo me odneo ako večeras niste najpoželjnija od svih.
Sve ste ih testirali? - Čovek upoređuje dok pleše.
A vi volite da upoređujete.
Više ste plesali sa onom ružnom plavušom nego sa mnom.
Mislite? - Pet puta.
Brojala sam. I pomislila... - Šta?
Da je neobično što toliko želi da pleše sa tom ružnom devojkom.
Ona je rođaka mog prijatelja.
Narednika sa uvijenim brkovima? - Ne, civila promuklog glasa.
To ništa ne menja.
Ne znate me, za mene je to svetinja. Da sednemo na klupu?
Ne, g. Franc. Suviše je mračno.
Ne bojte se, ja sam tu. - Baš zato.
Hajde da ne persiramo jedno drugom. Tako je intimnije.
Ne poznajemo se dovoljno.
Ima Ijudi koji su u braku, a poznaju se još manje.
Evo klupe.
Naša je! - Žao mi je.
Ne, samo izvolite.
Eno je još jedna.
Da sednemo.
Bićeš pristojan, Franc?
Obećavaš?
Hej, momak!
Izvinite naredniče. - Šta je bilo?
Mislim da mi je sablja ostala na klupi.
Evo je. I zapamti za ubuduće, vojnik se nikad ne odvaja od svoje sablje!
Ostavio sam je samo na 15 minuta. - Ni na toliko!
Sablja je sablja!
Nemoj da ti se ovo ponovi!
Kakav autoritet! - Tako treba sa muškarcima.
A sa lepim ženama...
Ova sablja!
Šta to radiš? - Nameštam sablju.
Franc? - Šta je, Francovo? - Nevaljalče jedan.
Voliš li me? - Naravno.
Gde žuriš? - Vraćamo se.
Gde? - Tamo.
Nema više razloga da tumaramo po parku.
Stvarno me voliš? - Slušaj muziku.
Još ti se pleše? - Što da ne?
Ja ne mogu. Moram da idem kući inače će me izgrditi.
Gazdarica mi neće više dati da izlazim.
Ako imaš obaveze, onda idi.
Zar me nećeš otpratiti?
Da te pratim?
Tužno je da se sama vraćam. - Jeste.
Gde ti živi gazdarica? - U Portelangase.
To mi je usput.
Ali još mi se ne ide. Ostao bih još malo.
Imam dozvolu do ponoći. - Jasno mi je.
Sad je red na onu ružnu plavušu.
Uopšte ne mislim da je ružna.
Muškarci su odvratni.
Molim te, nemoj večeras više da igraš.
G. Franc, ostanite još malo sa mnom.
Ako ćeš da sačekaš, sedi ovde. Malo kasnije ću doći po tebe.
Kelner, pivo za damu!
Večeras mi se više ne igra.
Ne poznajem vas.
Ko ste vi? - Niko.
Mogu biti bilo ko.
Šta želite? - Da vas pozovem u šetnju.
Moram da idem. - Naravno,
inače će vas izbaciti na ulicu jer ste izašli bez dozvole.
Moraću da tražim drugi posao.
Naći ćete ga. Verujte mi.
Ova ili ona kuća, u čemu je razlika?
I znam da će vam se sreća osmehnuti u roku od dva meseca.
Gde ste me to doveli? Gde smo mi?
Naša šetnja je šetnja kroz vreme.
Dva meseca!
Daleko je juli. - Nije uopšte.
Već je tu.
Pogledajte se.
Istina je.
A evo i kuće.
Popnite se stepenicama.
Ovo vam je novo radno mesto.
Jeste li sigurni, gospodine? - Naravno.
Naravno da jesam. Samo napred.
Nećete me ostaviti samu? - Moraću,
ali ne brinite. Vaš vojnik će biti mnogo Ijubazniji prema vama.
Doviđenja.
Nadajmo se da nije prekasno.
Okreću se i okreću, likovi moji...
On te sada voli,
ali tvoje srce je nestalno i prevrtljivo,
možda će prednost dati drugom Ijubavniku.
Drugom Ijubavniku.
Sobarica i mladić.
Draga gospođice Mari, dobio sam vašu novu adresu.
Drago mi je da su vaši novi poslodavci dobri Ijudi,
ali koliko godina ima njihov sin?
Video sam vas juče kad sam se vraćao sa vežbe.
Niste odgovorili kad sam vam mahao.
Je li to bilo namerno ili me niste videli?
Dragi gospodine Franc,
danas imam vremena za pisanje.
Gospodin i gospođa su na selu.
Vaše pismo me je veoma obradovalo.
Koliko godina ima njihov sin?
Napred!
Je li me g. Alfred zvao? - Da, zvao sam vas.
Šta sam ono hteo da vas pitam? A da, hoćete da zatvorite kapke?
Tako će biti manje vrućina.
Stvarno ste hrabri kad radite po ovakvom danu.
Donesite mi čašu vode.
Da, g. Alfrede.
Neka malo otoči da bude hladna, molim vas.
Hvala.
PažIjivo, drhte vam ruke.
Koliko je sati?
Sad će pet.
Već?
Dobro, hvala.
Je li se to čulo zvono na vratima? - Ne, gospodine.
Očekujete li nekoga?
Da, profesora Šulera.
Onaj gospodin sa bradom koji je dolazio pre neki dan?
Dolazi dvaput nedeljno. Biće ovde u pet.
Daje mi časove francuskog.
Koliko je sati? - 15 do pet, gospodine.
Uvek malo zakasni.
Dođite.
Bliže.
Ne, mislio sam... - Šta ste mislili?
Ništa. Ta vaša bluza...
Šta s njom? Ne sviđa vam se?
Sviđa, sviđa. Je li plava?
Da, plava bluza.
Znate, lepo se oblačite.
Zar vam nije vruće? - Previše je svetla.
U pravu ste. Previše je svetla.
Ne treba da vam bude neprijatno zbog mene.
Ni zbog bilo koga...
Takva lepotica...
Kosa vam tako lepo miriše.
Video sam vas jedne noći kad sam se kasno vratio kući.
Otišao sam u kujnu da uzmem malo vode.
Vrata vaše sobe su bila otvorena.
I tada sam video... mnogo toga.
Koža vam je bela.
Ako neko pozvoni? - Nećemo otvarati.
Kuda ćete, gospodine?
Na treći sprat. - Žao mi je, oni su otišli na selo.
Znam, došao sam da vidim njihovog sina. - Ni on nije tu.
Grešite, rekao je da neće otići sa roditeljima.
Sigurno se predomislio.
Ne, čeka da ga učim francuski.
Mislite?
A ko ste vi?
Ne znate me, nov sam ovde.
Novi?
Uveravam vas da gore nema nikoga.
Čudno.
I sami možete da vidite da su kapci zatvoreni.
Hvala, spasili ste me penjanja na treći sprat.
Ne zahvaljujte mi, profesore. Moram da nastavim sa okretanjem.
Šta okrećete? - Vrtešku, profesore.
Vrtešku?
Da, profesore.
Siguran sam da sam čuo zvono.
Idi otvori.
Otvori, Mari.
Dakle? - Nema nikoga.
Sigurno nije dolazio.
To je proviđenje!
Idem u šetnju.
Da prošetam i uzmem vazduha.
Osećam se 10 godina stariji! - Prijatna šetnja, g. Alfrede!
Nisi Ijuta, zar ne?
Ne, sigurna sam da ćemo se ponovo videti.
Zašto to kažeš? - Onako.
Videćemo se večeras. - Do večeras, g. Alfrede.
Nešto posle ovog znamenitog dana,
Ijubav mu je udarila u glavu.
Ta divna Ijubav,
veličanstvena Ijubav,
prema jednoj poštenoj ženi.
Okreću se i okreću, likovi moji,
Ijubavi pun, ubeđuje je dan i noć,
ali avaj, ona mu se junački odupire,
i kad je moli, ona uzmiče.
Možda će je cveće uveriti?
Poslaće joj letnje ruže.
Ali, to nije dovoljno da smiri
sve skrupule časti u njenoj glavi.
Samo gutljaj pića za ohrabrenje,
i pašće svi njeni obziri.
Ali, tako otmena žena
ne pije piće na svakom ćošku.
Zato smesta idi da tražiš damu
koja diskretno izdaje stan.
Ne oklevaj, momče, uz mali trošak
naći ćeš stan.
Evo i ključa.
Jednog lepog dana, goreći od nestrpljenja,
tačno na vreme,
sa novim šeširom na glavi,
i prepun samopouzdanja,
očekuje je on, jer obećala je.
Obećala je...
Sačekajte me.
Pet minuta.
Mladić i udata žena.
Ema, došla si! - Brzo zatvori vrata.
Je li te neko pratio? - Nadam se da nije. Tri puta sam promenila kočije.
Ovo je ludo, srce mi lupa! - Dođi da sedneš.
Koliko je sati?
15 do šest. Ne kasniš.
Lepo je.
Jeste, zar ne?
Intimno.
Ovo je stvarno tvoj stan? - Pa, trenutno jeste.
Od kad? - Neko vreme.
Zar nećeš da sedneš?
Da, noge mi se tresu.
Od uzbuđenja. - Skini ogrtač.
Biće ti bolje. - Misliš?
I veo.
Dva vela. - Dva?
Jedan.
Dva.
Skini šešir, bolje ćeš se osećati. - Misliš?
Tako si lepa! Svaki dan sve lepša.
Ljubazan si.
Voliš li me? - Ne sumnjaš valjda.
Onda mi to dokaži tako što ćeš me pustiti da odem.
Hteo si da dođem i došla sam. - Ema, ne budi okrutna.
Obećao si da ćeš biti razuman. - Kunem se da hoću.
Onda zbogom. - Ema, ne muči me.
Prošlo je pet minuta. - Nije prošlo ni pet sekundi!
Koliko je sati? - Ne znam.
Pet do šest. Treba da sam
kod sestre. - Ali, nju viđaš svaki dan.
Alfrede, zašto sam te poslušala?
Ema, toliko sam mislio na tebe.
Znam da si nesrećna. - Da.
Život je tako banalan.
Tako...
Tako prazan.
I tako kratak. Užasno kratak.
Jedina sreća je pronaći nekoga koga ćeš voleti.
Ko bi pre nedelju dana pomislio na ovo,
ili čak juče? - Obećala si mi preključe.
Preključe si mi zavrteo glavu. Juče sam malo razmislila
i rešila da te više ne viđam. Napisala sam ti dugo pismo.
Nisam ga dobio. - Pocepala sam ga.
Trebala sam da ga pošaljem.
Zbogom, Alfrede, ne smemo se više viđati.
Šta je iza ovih vrata?
Soba.
Da, ali kakva?
Dnevna, druga dnevna soba.
Imaš dve dnevne sobe? - Imam.
Ovo je veliki stan.
Pitaću te nešto.
Kuneš li se da ćeš reći istinu? - Da.
Jesu li ovde dolazile druge žene?
Ema, ova zgrada je građena pre 50 godina!
Ne pitam te to. Odlično me razumeš.
Misliš... Nikad, Ema!
Objasnio sam ti da...
Kad si me primio... - Šta nije bilo u redu?
Ništa.
Moji velovi. I šešir.
Šta mi to radiš?
Koliko je sati? - Ne znam.
Mislila sam da je već veče.
Daj mi nešto da popijem.
Čašu vode.
Samo vodu? - Žedna sam.
Možda bi radije... - Bilo šta.
Čep je oštećen, ali snaći ću se.
Hteo sam da kažem
da je dnevna soba...
Kako sam se uplašio!
Čudno.
Ne opterećuj se dragi. - Znao sam.
Ceo dan sam bio kao lud.
Jesi li čitala Stendala?
Da, njegovu Knjigu o Ijubavi.
U njoj se pominje nešto vrlo tipično.
Konjički oficiri
pričaju o svojim Ijubavnim avanturama i...
Slušaš li me?
Ljubavne avanture. I šta onda?
Kažu da im se
sa ženama koje su najviše želeli,
događalo
isto što se sad i meni dogodilo.
To je baš tipično, zar ne?
Da, veoma.
Štaviše,
ima samo jedan koji tvrdi da mu se to nikad nije dogodilo.
Možda govori istinu?
Stendal ga naziva hvalisavcem.
Jasno.
Mada ne vidim zašto ne veruješ u to. - Čekaj da čuješ najbolji deo.
Jedan od tih konjičkih oficira
kaže da je sa ženom koju je najviše želeo proveo
tri noći, možda čak i šest.
Mora da je bilo tri. - Zašto to kažeš? Ne znaš priču.
Ne znam, ali sigurno su bile tri.
Taj oficir je sa ženom koju je mnogo voleo proveo
tri noći
i samo su plakali.
Plakali su? Oboje?
Da.
Suze radosnice.
Od sreće što su zajedno.
Možeš li da shvatiš?
Mislim da je to sasvim normalno kad se neko voli.
Ali, valjda ima i onih koji ne plaču?
Naravno.
Dobro je. Pomislila sam da Stendal kaže
da svi konjički oficiri plaču u takvim prilikama.
Zavitlavaš me. - Taman posla.
Dragi, ne Ijuti se. - Sad me Ijutiš još više.
Razbolećeš se od brige. - Sve mi je gore.
Mislim da je lepo kad Ijudi ostanu dobri prijatelji.
To je previše!
Ne znam šta drugo da kažem.
Nećemo da pričamo. U tome će biti neke simbolike.
Koliko je sati?
Odavno nisi pitala.
Gde ti je sat?
U prsluku.
A gde ti je prsluk?
Ne znam, tamo je.
Moram da idem. Sigurno je strašno kasno.
Bilo bi divno kada bismo bili samo dobri prijatelji.
Sad je bolje. Radi!
Osam sati! Užas! Na svu sreću kočijaš me čeka.
Pa rekla si mu da čeka. - Rekla sam pet minuta.
Zar ne?
Zna kakav je život. - Znam kakva je ta kuća.
Hoćemo li se videti sutra uveče na balu?
Otplesaćemo prvi valcer.
Ne bih smela. - Onda prekosutra u ovom stanu?
Lud si, dragi.
Zar nećeš opet doći?
Sutra ćemo pričati o tome. Dok budemo plesali prvi valcer.
Sad sam Ijubavnik udate žene.
Mlada žena i njen muž.
Šta to radiš? 830 plus 30...
Čitam Stendala. - Je li dobra knjiga?
Veoma poučna.
Petnaestog dospeva za naplatu, plus kredit
od 4.100 u septembru.
Šta je bilo?
To ja treba tebe da pitam
Šta nije u redu?
Prolepšala si se. Drugačije izgledaš.
A bila sam ružna?
Bila si mlada. Sad si u punom cvatu.
Večeras si galantan.
Posao dobro ide.
Da, očigledno.
Muževi imaju svoje brige i stvari o kojima treba da misle.
Radiš li ili pričaš sa mnom?
Pa naravno da radim.
Dobro.
Ja ću da spavam.
Laku noć, dušo.
Laku noć, Šarle.
4.346 neto, plus troškovi...
Ema?
Sećaš li se Venecije? - Venecije?
Našeg svadbenog putovanja?
Da, bilo je lepo.
Upali svetlo.
Nisi zaspala?
Hvala.
Hteo sam nešto da ti objasnim.
Znaš,
muževi... Ne, nije to.
Muževi ne mogu uvek da budu Ijubavnici.
Sve ima svoje vreme.
Postoje mirni periodi tokom kojih živimo kao prijatelji,
a postoje i drugi periodi
koji su manje mirni.
Imali smo po nekoliko perioda
od obe kategorije. I tako je dobro, zar ne?
Vrlo dobro. - Zar nije?
Nisam rekla da nije. Dobro je.
Dobro.
U stvari...
Već sam to rekao.
Tako je dobro jer da nije tih mirnih perioda,
ne bi bilo ni onih manje mirnih perioda.
Razumeš?
Sasvim jasno.
Raznovrsnost je osnovno životno načelo.
Bračna Ijubav je... Kako da kažem?
Brak.
Brak je nedokučiva misterija.
Vi, devojke iz dobrih porodica, dođete nam bez ikakvih znanja i neukaljane.
Niste živele i zato ne znate.
Mi znamo.
Ali, koja je cena toga!
Ljubav bi se zgadila onome ko bi video žene sa kojima nam je bio prvi put.
Ali nemamo izbora.
Pričaj mi o tome.
Pričaj mi o tim stvorenjima. Volela bih.
Sigurno se šališ.
Uvek sam želela da mi pričaš o tvojoj mladosti i tim stvorenjima.
Ne, Ema!
Ne shvataš da bi to bilo skrnavljenje.
Bilo je davno.
Jesi li nekad bio Ijubavnik udate žene?
Kako to misliš? - Moje pitanje je jasno.
Jeste, ali kako ti je takvo pitanje palo na pamet?
Da ne znaš ženu koja... - Koja je udata? - Da. Mislim, koja je zgrešila?
Otkud bih znala? - Neka tvoja prijateljica?
Ne znam, Šarle.
Je li ti se neka poverila?
Ne, nije nijedna.
Sumnjaš na neku?
Ne, trudim se, ali ne mogu da se setim.
Sigurno? - Naravno, Šarle.
Ema, obećaj mi nešto.
Da se nikad nećeš družiti sa ženama koje nisu besprekorne.
Znam da ti ne tražiš njihovo društvo, ali one će tražiti tvoje.
Žene sumnjive reputacije traže društvo poštenih žena.
To je neka vrsta nostalgije za vrlinom.
Rekao sam ti nešto vrlo duboko. Nostalgija za vrlinom.
One pate zbog svoje nedostojnosti!
Misliš? - Bez ikakve sumnje.
Zamisli taj život prepun varanja, laži i neprestanog rizika.
Skupo plaćaju to malo sreće.
To nije čak ni sreća. - Zadovoljstvo.
Kako možeš to da nazivaš zadovoljstvom?
Pretpostavljam, inače ne bi...
To je vrtoglavica.
Vrtoglavica? - Da.
Ali i ti si umeo da iskoristiš tu vrtoglavicu.
Da, jednom.
Ko je bila ona? Je li bilo davno? - Davno.
Mrtva je.
Mrtva?
Takve žene umiru mlade.
Siguran si da umiru mlade? - To je činjenica i tu ima pravde.
Jesi li je voleo?
Takve žene se ne vole.
Može se voleti jedino iskrenost
i čistota.
Tačno.
Tako je to.
Koliko je sati?
Kakve to ima veze? Pred nama je ceo život.
Umirio si me.
Misli o Veneciji.
Daj mi ruku.
Muž
i
mala...
Kako bih rekao?
Mala krojačica?
Ne, ona nije zaposlena.
Onda mala bestidnica?
Ne, nije ni bestidnica.
Vrlo je Ijupka.
Ne razumeš ti to. - Početnik sam, gospodine. Nemam iskustva u poslu.
Ali imaš bar malo životnog iskustva.
Da, g. Bretkof. - Otkud znate kako se zovem?
Već sam imao čast da vas uslužim.
U Majerlingu.
Onda vam je poznat moj kulinarski ukus.
Naravno, gospodine. Šta želite za piće?
Šampanjac, naravno.
Škampi, školjke, ananas.
Zašto da ne?
Mlada je.
Jesi li žedna? - Jesam!
Šta ćete misliti o meni? - Zašto mi persiraš?
Svejedno da li smo na ti ili na vi. Šta mislite o meni?
Zašto? - Što sam tek tako došla u vaš apartman.
Nije ovo apartman, nego restoranski separe.
Kelner će doći svaki čas.
Obožavam škampe. - Onda jedi, dušo.
Sjajno.
Golica!
Lepo je ovde.
Raskošno.
Reci mi...
Jesi li i ranije dolazila u odvojene sobe za ručavanje?
Stvarno želite da znate?
Jesam.
Nije to što mislite! Sa prijateljicom i njenim verenikom.
Ne bih ništa loše o tebi mislio ni da si bila
sa mladićem.
Nemam ga. Ni mladog ni starog.
Časna reč.
Ne očekuješ valjda da ti poverujem.
Šta? - Mislim...
Imala sam jednog do pre šest meseci.
Ko je on?
Ličio je na vas.
Ne persiraj.
Ličio je na tebe.
Inače ne bih...
Šta? Znači zbog toga si mi uzvratila pogled na Šingergase?
Bio je vrlo šarmantan.
Pričao je isto kao ti. Isto tako je izgledao.
Je li?
A čime se bavio?
Šta? - Čime se bavio?
Bavio?
O, te divne oči!
Budiš mi uspomene.
Na koga?
Na moju mladost.
Čaša mi je prazna.
Mora da ima još malo. - Malo? - Da, evo.
Koliko imaš godina? - To nije bitno.
A ti?
18?
Ne, 19.
Ista stvar.
A ti? 30? - Da, tako nekako...
Mora da je bilo nešto u ovom šampanjcu.
Vrti mi se u glavi.
Ne znam šta će biti ako ne budem mogla da ustanem.
Obožavam te. - Stvarno?
Šta je to? - Račun, gospodine.
Recite mi,
jeste li videli onu malu? - Da.
Primetio sam gospođicu kada ste došli.
Znate li je? - Ne.
Prvi put sam je video.
Pitao sam se da li...
Ništa ne znam o njoj.
Ponelo me. Glupo je.
Ne treba da žalite.
Mislite? - To se stalno dešava.
Hvala, gospodine. - Laku noć.
Mogu li? - Da.
Jesi gotova?
Eh, taj šampanjac... Šta mi je napravio.
Šta li ćeš misliti o meni? - Da ti se sviđam, ništa drugo.
Da, ali taj šampanjac... - Šta s njim?
Kad se dvoje dopadaju jedno drugom,
onda nema potrebe da se ubacuje droga u šampanjac.
Onako sam to rekla.
Svi imamo svoj ponos. Malo mi je neprijatno.
Zato što sam te podsetio na prvog Ijubavnika? - Naravno.
Nisi rekla šta je radio. Je li bio poručnik? - Ne.
Otpušten je iz vojske. Njegov otac ima kafanu.
Moja tašna, rukavice...
Dušo, znaš koliko je sati? - Ne, zašto?
Pola 12. - Pa šta? - A tvoja majka?
Dosadila sam ti? - Ne, malopre si rekla...
Ne znam ni kako se zoveš. - Šarl.
Šarle, više nisi isti.
Moj kišobran.
Hoću li te uskoro videti? - Ne živim u Beču. Samo povremeno dolazim.
Sigurno si oženjen. - Kako znaš?
Kad muškarac kaže da ne živi u Beču, to znači da je oženjen.
Zar se ne bi nimalo kajala što si zavela oženjenog čoveka?
Nimalo. Mislim da i njegova žena isto to radi.
Zabranjujem ti da tako govoriš!
Vidiš? Oženjen si. - I da jesam i da nisam,
takve šale su neukusne.
Dolaziš? - Evo me.
Hajde! - Dolazim!
Da pričamo ozbiljno. Želeo bih da te opet vidim.
Zaista? - Što češće.
Ali moram da budem siguran. Ne mogu te stalno držati na oku.
Ne sreće se svaki dan čovek kao ti.
Naravno. lako nisi baš naivna, još si mlada.
Ima beskrupoloznih Ijudi i devojke kao ti mogu da padnu u iskušenje.
lako ne živim u Beču,
nešto ćemo smisliti.
Ako me budeš volela,
i jedino mene...
Jedino tebe.
Naći ćemo neko gnezdašce
gde bih mogao da te posetim kad dođem u grad.
Mogu to sebi da priuštim.
Iznajmljen stan, naravno!
Da bude na lepom mestu, sa diskretnim susedima,
u zgradi sa lepim ulazom,
sa navoštenim podovima, dobro ispoliranim mesingom
i besprekorno čistim stepeništem.
"Dobrodošla", čita mlada dama
reč koju je za nju ispisao na otiraču.
Pesnik sa kojim je došla
je zavodljiviji od oženjenog čoveka.
Jesu li svi pesnici kao ti? - Veliki jesu, ali malo nas je takvih.
Strah me je. - Impresionirana si?
Da, zašto ne upališ i ostale sveće? - Prerano je, anđele moj.
Ceo dan smo se kupali u okeanu svetlosti,
sad smo izašli iz talasa i obavijamo se tamom kao bademantilom.
Ne, bademantil je prozaično. Šta ti misliš?
Ja? Ništa.
Divno! Blaženo neznanje!
Da vidimo... Bademantil, kućni ogrtač...
Kao zvezdani plašt! To je to!
Zašto zvezdani? - Tišina!
Ni reči!
Da vidimo sada.
Možeš li da pišeš u mraku? - U svetlu mojih misli, da.
Dakle, okean, svetlost, talasi... - Sve zapisuje.
Inspiracija izvire iz sećanja, ali ja imam slabo pamćenje.
Naša drama leži u stalnom spajanju pomame
i uređenosti. Da.
To je to! Pomama i organizovanost.
Jesi li žedna? - Gladna sam.
Više bih voleo da si žedna. - Zašto, kad sam gladna?
Zato što imam piće, ali nemam hranu.
Da kupim nešto suhomesnato? - Ne, neću to.
Hoćeš da jedemo u restoranskom separeu? - Opet?
Izgleda da je to neka muška opsesija.
Jesi li nekad bila tamo? - Jesam.
Sa nekim Don Žuanom? - Ne,
sa prijateljicom i njenim verenikom. Vidiš?
Ništa ja ne vidim. Čak ni da li si pocrvenela,
zato što mislim da lažeš.
Uopšte te ne vidim. Jesi li plavuša ili brineta?
Trebao si da zapišeš!
Rekla si nešto što ima veliku dubinu!
U jednoj reči si sažela svu tragičnost želje!
Zar ne možeš da govoriš kao ostali svet? - Nikad nisam pokušao.
Prvo mi reci da li me voliš. - Da, volim te.
Zašto? - Zato što nisi kao drugi.
Vidi li se to? - Lakše se čuje.
Mislim da je za tebe Ijubav nešto...
Šta?
Nešto... - Nematerijalno!
Skini haljinu! - Rober!
Skini je! Neka nas noć obavije svojim zvezdanim velom.
Neka prostre ceo Mlečni put pred naše noge!
Hiljade zvezda svetluca pred našim očima. Skidaj sve!
Prehlađena sam.
Noć nam otkriva 20, 30, 50 sunaca koje skriva svetlost dana!
Zamisli da smo u Indiji, u tajanstvenoj palati.
Skini bluzu, tamo su noći tople.
Okružuje nas vlažan noćni vazduh. Skini bluzu!
Voliš li me?
Napred.
Izvolite, gospodine.
Račun.
Hvala puno, gospodine.
Koliko je sati? - Tek je prošlo 11.
Kod mene je pet do 12. - I kod mene.
Mora da se negde zadržala. - Da, ali to nije ozbiljno.
Mislite? - Siguran sam.
Jeste li ožedneli? - Ne.
Neka duva orkan ili povetarac,
bilo da njegov dah greje ili ledi,
ne mare za to mrazne grane što se nadvijaju nad nama.
Sad ću ti otkriti nešto od čega će ti se zavrteti u glavi.
Otkriću ti svoje ime, zovem se Kilenkamp.
Kilenkamp?
Zapanjena si? - Ne.
Ne, zašto? Ime kao i svako drugo.
Zar ne znaš ko je Kilenkamp?
Da li stvarno pišeš komade? Kao one predstave u pozorištima?
Malo moje, ti si lepota, jednostavnost, ti si život!
Da li bi me iskreno volela i da sam prodavac na pijaci?
Naravno da bih.
Zakuni se da nisi znala da sam ja Kilenkamp.
Rekla sam da nisam. - Suze mi iskre u očima.
Zaboravi sve ovo. Nisam Kilenkamp.
Ja sam Rober i ništa više. Nisam pisac.
Ja sam pisarski pomoćnik, a noću sviram klavir u kafani.
Anđele moj, nikad se nećemo rastati!
Volećemo se jednostavno i veličanstveno.
Sviraš klavir u kafani? U kojoj?
Nema više pitanja! Hajde da odemo, hoćemo li?
Da odemo? - Na tri meseca ili tri nedelje.
A tvoj šef? A moja majka? - Neka teše jedno drugo.
Živećemo goli u šumi, piti vodu iz raspevanih potoka,
jesti zlatne plodove prirode, a zatim
reći zbogom. - A zašto zbogom?
Mislila sam... - Nema velike Ijubavi bez rastanka.
Poljubi me. U nedelju idemo da gledamo Kilenkampovu predstavu.
Opet taj Kilenkamp! - On mi je prijatelj.
Prisustvovaćeš 50. izvođenju,
a posle ćeš mi reći šta misliš o njegovom izvrsnom komadu.
Bravo! - Hvala.
Sjajno. - Hvala.
Čestitam. - Bravo, kakav uspeh! - Zahvaljujući tebi i divnoj publici.
Pesnik i glumica.
Zašto uvek izostaviš završnu repliku? - Koju? - Znaš koju. - Ne uklapa se.
"Anđele moj, nikad se nećemo rastati!
Volećemo se jednostavno i veličanstveno. "
Niko tako ne govori. - Sačekajte, Šarlota. - U redu.
Zašto si Šarlotu ostavio napolju? - Hteo sam da te poljubim, eto zašto!
Ipak je pred nama cela noć, zar ne?
Da. I dalje želiš da idemo?
Dva sata na sankama noću?
Da bar sutra nemam predstavu. - Eto sad!
Ti si htela da ideš i tražila si da rezervišem sobe.
I to dve sobe! Ne znam zašto. - Nikad ne znaš šta može da se promeni.
Promeni?
Laku noć.
Hoćemo li kod mene? - Kod tebe? Biće hladno.
Vatra ti se ugasila. - Onda kod tebe.
Mora da se šališ? A moja majka?
Onda ćemo tamo!
Izvolite? - Molim vas, koliko je sati?
11 i nešto, gospođice. - Hvala.
Izvolite. - Hvala.
Gospodine, na mom satu je skoro 12. - I na mom, gospođice.
Zašto se igraš sa mnom? Imaš talenat, lepotu, život.
Ja sam glumica.
Možeš li na trenutak da zaboraviš pozorište? - Zašto da zaboravim?
Ti pišeš komade, a ja igram u njima.
Šta bismo bili bez pozorišta? - Muškarac i žena.
Misliš da bi muškarac i žena
odlučili da sad izađu, kao što ćemo mi uraditi, da nisu pozorišni Ijudi?
Ne voliš me više. - A ti?
U pravu si. Pozorište je grozno.
Unapred znamo šta ćemo reći jedno drugom.
Izabrala si ovaj hotel jer te podseća na staru Ijubav.
Zar ne? - Da.
Uživaš da porediš sadašnjost i prošlost, da oživljavaš uspomene.
Misliš da delim to zadovoljstvo? 20 puta ćeš me terati u moju sobu.
Ali znaš da to neću uraditi 21. put.
Je li tako?
Da, znam.
Zato te i volim.
A one koji ne znaju?
Voliš li i njih? - Volim ih sve.
Okreću se i okreću, likovi moji,
kao što se Zemlja okreće i dan i noć.
Kišne kapi padnu, pa se dignu u oblak,
pa nam se opet kao kiša vrate.
Glumica i grof.
Jeste to vi, grofe? Sačekaćete trenutak?
Naravno, gospođice.
Vaša majka mi je dozvolila da uđem,
inače se nikad ne bih usudio. - Sedite, dragi grofe.
Hvala, gospođice.
Došao sam da izrazim svoje poštovanje.
Sinoć sam prvi put gledao vaš nastup.
Samo sinoć?
Da, večeramo u vreme kad predstave počinju, pa znate...
Dobar dan. Mogu li da legnem?
Samo izvolite.
Izvinite.
Sedite, dragi grofe.
Šta ste ono rekli? - Da kasno večeramo.
Ubuduće ćete morati da večerate ranije.
Mislio sam o tome. Neću ni večerati. U tome nema nikakvog zadovoljstva.
A u kakvim zadovoljstvima uživate u vašim godinama?
Moj prijatelj grof Bobi i ja smo često pričali o tome.
Ljubav?
Oni koji veruju u Ijubav uvek će naći ženu koja voli.
Mislite da je to sreća?
Sreća? Izvinite, ali sreća ne postoji.
Najviše se priča o onome što ne postoji.
Sušta istina. - Pijanstvo i zadovoljstva postoje.
Da. - Kad sam zadovoljan, to mogu da osetim.
Kad sam pijan, to je evidentno.
A kad prođe, prošlo je... - Bilo pa prošlo. - Da.
Budućnost je nepoznata, prošlost je melanholična.
Imamo jedino sadašnjost i teško se snaći.
Razumete šta hoću da kažem? - Sedite malo bliže.
Gde mogu da stavim kacigu? Hvala.
Znao sam da ćete doći danas.
Primetila sam sinoć u pozorištu. - Sinoć?
Zar ne shvatate da sam igrala samo za vas?
Primetili ste me u publici?
Odložite sablju. - Da, naravno.
Ne, dajte je meni.
Dobro, pitajte me šta želite.
Tražim dozvolu da večeras ponovo dođem. - Ne!
Zašto da odlažete za uveče ono što možete ujutru da uradite.
Vidite, da vam kažem... Ljubav ujutru...
Ja na to gledam drugačije. - Kako gledate?
Čekaću vas u kočijama kod izlaza za glumce.
Da? - lći ćemo na večeru.
A posle? - Otići ćemo kući.
A onda? - Onda će sve krenuti svojim tokom.
Tako ste dragi!
Toplo je ovde, zar ne?
Da, u pravu ste. - Otkopčajte ovo.
Toliko je mračno da možemo da se pretvaramo da je noć.
I niko neće moći da vidi.
Samo mi.
Cenzura...
Mogu li da legnem? - Samo izvolite.
Izvinite.
Onda, recimo, prekosutra?
Zašto prekosutra? Rekli ste večeras.
To više ne bi imalo značaja.
Mislim, moralno gledano.
Pa, moralno gledano, mi se večeras neizostavno moramo videti.
Moramo da razgovaramo o našim srodnim dušama.
Ako je tako, čekaću vas na izlazu iz pozorišta.
Nema govora, ovde ćete me čekati.
U vašoj kući? - U mojoj sobi.
Ne idemo na večeru u Imperijal? - Ne.
Filozofski gledano, to ne bi imalo nikakvog značaja.
Dogovoreno.
Sad moram da idem.
S obzirom da sam došao u kurtoaznu posetu,
mislim da sam ostao malo predugo.
Veoma mi je drago što smo se upoznali.
Prenesite moje pozdrave vašoj majci.
Harase, idemo.
Mislim da sam vas već negde video.
Moguće, gospodine. Dosta se krećem.
Dugo ovde poslužujete? - Ja ne poslužujem, g. grofe.
Ovde sam zbog Ijubavi prema umetnosti.
Kakvoj umetnosti? - Umetnosti Ijubavi.
Molim? - Zbog Ijubavi prema umetnosti Ijubavi.
Zanimljivo. Doviđenja.
Kojoj Ijubavi sad idete, gospodine grofe?
Gde li sam bio sinoć?
Nisam otišao kod nje.
Bio sam sam. Ne, bio sam sa Bobijem.
Bio sam u jadnom stanju.
Nisam otišao pred izlaz za glumce.
Sam sam večerao. Sa Harasom, naravno.
Na brzinu, čini mi se.
Bio sam u veselom društvu.
Kati, Dondon i Haras, naravno.
A ona žena?
Ne, nisam otišao sa njom. Hteo sam da budem sam.
Sasvim sam.
Šta je bilo, bilo je.
Ne znam gde sam.
Dobro jutro, lepi.
Kako si spavao? - Recite mi...
Je li vam važno da li je muškarac mlad ili star?
Spava mi se.
To je to.
Znam na koga me podsećate.
Podsećam te na nekoga? - Neverovatno!
Iste oči.
Neverovatno!
Dozvolite mi da vam poljubim oči pre nego što odem.
Zdravo.
Recite mi...
Ne smeta vam što... - Šta?
nismo...
Ono što...? - To.
Mnogima se to dešava. Prosto nisi bio u formi.
Osim toga, saznala sam da ti se dopadam.
Doviđenja, vojniče. - Doviđenja.
Kako znate da mi se dopadate? - Po prošloj noći.
Zar se sinoć nisam srušio na kauč? - Da, pao si na kauč.
Ali sa mnom.
Ne! - Ne sećaš se?
A, da!
Kako si bio pijan!
Žao mi je.
Da li sad više ličim na nju?
Manje. Sad još manje.
Teško je snaći se.
Razumete o čemu govorim? - Da.
Zbogom.
Šta? Zar se oficiri više ne pozdravljaju?
Šteta bi bilo da se ova dvojica nisu pozdravili.
Krug se zatvorio.
Tako se vrteška zaustavila,
i vi ste, kao i ja, videli sve.
Ova priča je ista u celom svetu
i tu nema šta više da se kaže.
Kraj