Филмът е създаден с подкрепата на ФОНД КИНО
ЦЕНТРАЛ ПАРТНЕРШИП представя
производство на кинокомпания СОЛО ФИЛМ
Вадя, виждаш ли нещо? - Не, още е рано, Льоша.
Вадя, а да пуснем бомба? - Какво?
Казвам, може би с бомба? - Не, ще изплашим всички. Недей!
Видя ли? - Те ли са?
Какво? Все пак ги изплашихме.
Готов ли си? - Готов съм. Вадя, виждам го.
Тръгваме в атака, Льошенка!
Какво става? Не разбирам. - Огън, Льоша! Защо не стреляш?
Не мога, Вадя. Заяде.
Да му се не види. Да се застреля човек!
Направи нещо! - Хайде, давай.
Вадя, той да не би да се предава?
Хитлер капут! - Ами да.
Хитлер капут!
Войната свърши, Льоха.
Каверин, войната свърши! Наша е...
Победа!
Льоша, ставай! - Льоша, стани...
Победа! Ура!
Някъде в Германия
За победата.
ДАНИЛА КОЗЛОВСКИ
ЕЛИСАВЕТА БОЯРСКА
ЮЛИЯ ПЕРСИЛД СВЕТЛАНА ХОДЧЕНКОВА
Да беше постелил и покривка.
Какво толкова? Лошо ли е, ако ни е красиво?
Чаршафите ми миришат на машинно масло.
Оставих си чувството за прекрасното при майка
да ми го пази. - На мен може да ми харесва
миризмата на машинно масло. - Това ти го казва войник.
Но войната свърши. Трябва да мислим за момичета,
за любов. - Момчета,
хайде да пием за любовта.
Каверин - Дон Жуан.
За любовта. - А аз ще пия за Настя.
Като се върна вкъщи ще спра да пия. Окончателно.
А аз ще се оженя. С Настюха се уговорихме,
като пристигна - веднага в гражданското.
Но тя не те е виждала? - И какво?
Затова пък е чела във вестника. - Ти си добре.
Ти си ни герой. 150 бойни полета.
А аз какво имам? 150 бойни клизми.
Какво цвилите? Какво ще казвам на момичетата?
Не ти трябва да говориш. Трябва да ги обичаш.
Маргарян не е стратег. - Дължа на света
пет малки маргарянчета - минимум.
Каверин... Льоша, а ти? Льоха!
филм на КАРЕН ОГАНЕСЯН
ПЕТ НЕВЕСТИ
След победата авиационна част, по специално разпореждане на Сталин,
остава да носи службата си в освободената от фашистите Германия.
Вадя, налягането на маслото? - Налягането в норма.
Задкрилки. - Слушам, задкрилки.
Отлично. Започваме кацане. Искай разрешение, Льошенка.
"Леха"? Тук "Лале". Как ме чувате?
Тук "Леха". "Лале", разрешавам кацане. Виждам ви, момчета.
Вадя, 200... 150... Вадя, 100... 50, 30...
20, 10... кацане, Вадя.
Докато тук си летите...
Да! - Докато си летите тук,
у дома ще разграбят всички красиви момичета.
За това се притеснявам. - Забранявам кацането!
Стойте си. Накъде летяхте, бойци?
Към къщи, другарю майор. - Към къщи, мамка му.
Вкъщи е хубаво. - Колко още ще седим без работа?
Няма да е много. Точно ми трябва един боец
за полет до Смоленския военен завод.
Разрешете на мен, другарю майор? - Добре. Ще лети Каверин.
Аз ли? - Защо Каверин? Всички сме за вкъщи.
Заповедта е заповед. Това е всичко.
Др. майор... Другарю майор!
Извинете, момчета, аз не...
Льоха... Льоха!
Льоха Каверин. Льоша.
Каверин... Каверин, стани!
Спокойно! Това съм аз - Вадик. Аз съм!
Вадя? - Позна ли ме?
Да. Какво се е случило? - Ти приятел ли си?
Какво ти става? Не ми е до това...
Отговори ми. Хайде. - Разбира се, че съм.
И в огън, и във вода? - Да, и в огън, и във вода.
Льоха, а в гражданското? - Глупак!
Изслушай ме. Слушай. Льоша, сериозно.
Погледни! Ето адресът на Настя. Това е Смоленска област,
буквално на 50 км от аеродрума. За по-малко от час
ще стигнеш до там. Пристигаш и направо там...
Льоха, слушай. Пристигаш значи направо там.
Жените се. Пратих й телеграма. Тя чака.
Жените се и я водиш тук. Ще го направиш ли?
Разбира се. - Ще го направиш.
Почакай. Какво да направя? - Ще се ожениш за Настя.
Аз за Настя? - Ти - за Настя.
Не искам. - Защо?
Не, тя е много красива, но как...
Ами ако изведнъж... Не я познавам.
Може да не си паснем по характер. - Ще бъдеш вместо мен.
На мое място. Все едно ти си "аз".
Ще ти дам лично удостоверение. Ето всичко. Ти си "аз".
Все едно аз се женя за нея. Разбираш ли?
Не. Не съвсем. - Льоха, ще намериш и за нас.
Доверяваме ти. - Женените боледуват по-малко.
Статистика.
Това какво е? - Халки.
Халки? Да не сте се побъркали?
Оставете ни да спим. - Какво ще стане, ако го хванат?
Не е твоя работа. Спи там!
Докога ще продължавате? Омръзнахте ни.
Мирясайте вече, момчета.
Льоха, помниш ли как мечтаехме,
че като се върнем вкъщи с победа ще минем по улиците с ордени. А сега?
Докога ще стърчим тук, зад бодливата тел? Година, две.
Защото аз не знам. - Какво, приятелю?
Ще го направиш ли, Льоха?
Льоха...
Льоха!
Момчета, къде е Льоша? - Какво се е случило?
Нищо. Льоша, помислих си...
Не спах цяла нощ и реших.
Докарай ми жена.
Само гледай да е хубава. Напращяла като прасковка.
Кълна се, ще нарека сина си в твоя чест.
Да те споходи късмет. Хайде, давай. Благодаря.
Човече... - Какво?
Това е, Льоха. Една повече или по-малко, не се разстройвай.
Прелитаме над Катунки. Израснал съм там.
Родина!
Мамицата му!
Някъде край Смоленск
Запомни, Каверин, каква отговорност лежи върху теб.
Да носиш образа на съветския воин освободител
през редовете на ликуващите маси на съветския народ.
Затова днес, първо, да не се приемат подаръци.
Второ, да не употребяваш спиртни напитки.
Три, с женското население... по твое усмотрение.
Разбрано, др. майор. - Но едва ли ще успееш.
Къде ще ходиш? - Момчетата помолиха за семки.
За семки? - Тъй вярно.
Семки, добре. Донеси и на мен. - Слушам.
Утре в уговореното време те чакам при трапа.
Разбрано, др. майор. Разрешете? - Свободен си.
А аз при Машка, в бюфета.
Благодаря, братле, че вървя ли, вървя...
и не му се вижда края.
Ще ме хвърлите ли в Бубновка, че времето ми е малко.
Хайде, стига. Да не би да не си виждал жена?
Може и "братле". Няма да се обидя.
Зоя.
Льоша. - Ще те закарам.
Защо си такъв сериозен? Да не си гладен?
Там имам пирожки. Цял ден съм зад кормилото.
Дори няма кога да хапна. - Не, благодаря. Не съм гладен.
А в Бубновка за какво? За постоянно или на гости?
По работа. - Е, и? При кого отиваш?
Познавам всички в Бубновка, нали карам пощата.
При Настя. - Коя от всичките?
При Анастасия Карпова.
Почакай. Че нали и пише онзи... Героят на Съветския съюз.
Как се казваше? Добромислов? - Да.
А ти кой си? - Аз съм Льоша. Приятел на Вадим.
Негов приятел. - А защо не пристигна той самият?
Да беше телеграфирал: "Чакайте."
Ясно! Сигурно има във всяко село такава Настя.
Не! Настя е единствена. - Герой - половината страна му пише.
А нашата глупачка чака, приготвя се за сватба.
А женихът и бегал. Така си и мислех! - Там... Внимателно.
Разбира се, изпратил приятел. Страхува се да дойде, да каже.
Що за хора се навъдиха? Това ми било нормални мъже! Знаех си.
Ето. Нали ви казвах?
По дяволите! Всичко е заради теб и твоя Добромислов.
Дайте да ви помогна. - Давай.
Може ли? - Давай... те!
Давай, давай, миличка! Хайде.
Давай, давай!
Хайде, давай.
По дяволите!
Що за...
Опа!
Да те вземат мътните! Давайте, хайде.
Ей сега.
Давай, тръгвай по малко.
Давай! Така.
Ето. - С такива ръце не се качвай
в кабината. Ще ми изпоцапаш всичко. - Разбрах. А парцал имате ли?
В каросерията. - Ясно.
Шпионин! Като те видях и веднага разбрах, че си шпионин.
Сега ще те предам с всичките ти неща, където трябва.
Фашист!
КОМЕНДАНТСТВО
Здрасти. - Здравейте.
А къде е комендантката? - Някъде тук. Скоро ще дойде.
Благодаря ви. - Моля.
Помощ! - С куршум ли са те заплашили?
Чу ли? - Не.
Помогнете!
Ето, на. Сама си си виновна.
Какво крещиш? Само неприятности ще си имам.
Надявай се, вражеска мутра. - Какво съм ти направил?
Мислиш, че не видях удостоверенията? За всякакъв вкус и цвят.
Какво правиш? Хубави хора ще влязат в манастир заради теб.
Тиква! - Като си фашист, значи си "хубав"?
Фашист... Помогнете!
Чу ли? - Не. Сигурно ти се е сторило.
Глупачка! Намерила си ти шпионин.
Мислиш, че съм те лъгал? Мога наизуст да преразкажа
всяко писмо от Настя до Вадик. Четеше ни ги като книжка преди сън.
Не го пуснаха в Смоленск, затова помоли мен
като офицер - офицера, да се оженя вместо него. И приятелите ми...
Извинявай... Другарите ми също поискаха да се оженят.
Бива си ги... Дявол да ги вземе!
Какво? Не ми ли вярваш? Всички сме от една войскова част.
Помисли, за какво му е на шпионин 5 лични удостоверения
от една войскова част? За какво?
Бъди човек. Момчетата са в Германия, във военна част.
Пейзажът им е само бодлива тел и вишки.
Заради това ли воювахме?
Е, може ли да мълчиш?
Погледни! Ето така.
Така... Какво става тук при вас?
Показвам на другарката как се връзват правилно възли.
А вие кой сте?
Старши лейтенант Каверин пристигна в командировка,
в моторния завод. - А как се оказахте тук?
Той пристигна при мен. Че какво?
През цялата война си писахме за...
За моторите. - За моторите, за...
Документите?
Ето, заповядайте.
Вземете, старши.
Внимателно!
А защо сте дошли при мен?
Зоя каза, че дял ден сте сама. - Така...
Без обяд... и ние решихме да ви докараме пирожки.
Така... Благодаря.
Е, време ни е.
Петрович, какво застина? Давай, спускай ме вече.
О, Господи! Давай, давай. Хайде.
Аз и сама.
Хайде.
Не ми харесва този Каверин. Нали така, Петрович?
Не ми харесва.
С Настя, да предположим, е ясно. А по-нататък какво?
За денонощие да се ожените 4-ри пъти? - Ние имаме за нощ по 7 бойни полета.
Най-важното е да се действа бързо и решително.
А по-нататък ще видим как е? - Мъжки подход?
Слушай... - Какво?
Не, нищо. - Е, какво?
Не, аз просто така. - Кажи какво?
Мислех си, че може би искаш да се омъжиш.
Да не си оглупял?
На лицето ли ми е изписано, че съм неомъжена.
Може да имам годеник. - Прости, не знаех.
Знаеш ли какъв е? Още от училище сме заедно.
Той с онези... плясъци ме научи да плувам.
Герой е.
Добре де. Ще измислим нещо.
Не се бой, разбра ли? - Разбрах. Благодаря.
Ще тръгвам. - Давай.
Здравейте.
Настя? - Пристигна.
Настя... - Ела.
Трябва да ви разкажа някои неща. Настя, аз...
Непременно, но после. Мамо, тате, пристигна!
Пристигна. - Ето какъв бил Вадим Добромислов.
Четохме за теб. Майко, виж какъв орел е.
Вадик, сине. - Зетко, дай да пием.
Защо седим тук? Влизай вътре вкъщи. Заповядай.
Аз... - Заповядай.
Здравейте. - Настя, аз...
Момчета, запознайте се. Вадим Добромислов - герой от войната.
Влизай. Давай нещо...
Здравейте.
- Здравейте.
Здравейте. - 22 Месершмита.
Ела, на най-почетното място. Хайде, момчета, за героя...
А къде са чашите? - Давайте, хайде.
Настя, трябва да ви кажа някои неща.
Тук не може. Лоша поличба.
Е, зетко, хайде да пием... Хайде!
Давай, давай...
Ето това е. Орел!
Ти си щастлива. - Катя, недей така.
Провървя ти. - Не плачи, че и аз сега ще заридая.
Ще видиш. И на теб ще ти провърви.
Откъде този късмет? В селото има трима сакати
и те са заети. Така, добре се получи.
Наистина ли ти харесва? - Такава красавица!
Постановление на правителството:
"За мъжеството и героизма проявени да се присвои звание
Герой на съветския съюз, с връчване на орден Ленин
и Златна звезда на старшия лейтенант
Вадим Добромислов. Ти си нашият герой!
За героя. Ура! - За героя.
За победата! За героя.
Трябва да се приготвяме. Да вървим вече. Хайде! След това...
Ако я обидиш, ще те убия. Дори и да си трикратен герой.
Разбра ли? - Разбрах... Ясно.
На сватбата няма да остана. Извинявай.
Не гарантирам за себе си.
Момичета, войната свърши. Момичета, победа!
Омъжете се, момичета, за стария дядо.
Защо седим? Ще закъснеем да се оженим.
Как така не каза? - Ами как?
Казвам, Савелий Иванович, там е...
Той дори не искаше да ме чуе. И...
И не е удобно пред всички. - Не било удобно.
Мъжки подход.
Настя, трябва да ви кажа нещо. - Всичко после.
После ще бъде късно. - Тихо!
Уважаеми, Анастасия Савелиевна, Вадим Михайлович,
от името на съветската власт и целия съветски народ,
а също и от целия ни селски колектив,
ви поздравявам с този радостен ден. - Настя, аз не съм Вадик.
Добре.
Какво? - Обявявам ви за мъж и жена!
Сине! Синко...
Дъще! - Дъщеричката ми!
Какво стана?
Това е от щастие. - От щастие е...
От щастие.
От щастие е.
Каза все пак.
Настя! Добре, че се свестихте, Настенка.
Че така се притесних...
Не, Настенка. - Не се приближавай!
Настя... Другари, не се вълнувайте, не се безпокойте.
Сами разбирате всичко. Настя!
Всички да седнат. Стойте. Това са семейни работи.
Сами ще се оправим, другари. Настенка... Настя.
Ей, къде? Младеж...
Я виж ти! - Настя...
Стой! Дръж я. - Настя!
Не се приближавай! - Ето ти мъжки подход.
Настя, я стой! Спри, на кого говоря? Глупачке, стой!
Ти си глупачка! Не се приближавай.
Кой си ти? - Аз съм Льоша Каверин.
Приятел на Вадим. Той сигурно е писал за мен.
А къде е Вадик? - Не успя да пристигне.
Може ли поне за минута да не виеш?
Не мога. - Настя...
Настя, моля ви. Настя!
Настя, млъкни! Той ме прати да те взема,
разбираш ли? Ето личното му удостоверение.
Виж... Ето.
Като се оженим, ще ви заведа при него в частта.
А защо не дойде сам? - Не можа. Не го пуснаха.
Давам си зъба. Вярно е! - Той те обича много. Много!
Истина е.
Добре, че ти не си той. - Защо?
Защото Вадик ми се струваше по-интересен.
Да, свалил е 20 Месершмита. - Двадесет и два?
Съгласна ли си? - Съгласна съм.
Съгласна съм. - Браво!
Другари, какво стоим?
Ура, за новото съветско семейство!
Ура!
Горчиво! Гор...
Горчиво! Горчиво!
Горчиво!
Раз, два, три, четири...
Колко? - Още три.
... седем, осем... - За един ден?
Само в теб ми е надеждата. - ... десет, единадесет...
Каква отговорност. Не е като да отидеш на танци.
Така е.
Прегърни ме.
Извинявай, не разбрах? - Прегърни ме.
Хубава двойка. - Нека всичко да им е добре.
Зоя, а ти кога ще се омъжиш?
Да се омъжа? Не знам. Засега не са ме искали.
Гледай, а може би ще вземем онази в баретката?
В селото само едни дядовци.
Останаха. - Останаха.
Хубавичка е. Добре.
Е, давай. - Хайде, наливате си.
Още един път за тях - за младите.
Да са щастливи. - За щастието им!
Да им е пълна къщата. - Да са здрави.
Хайде, жени. Ставайте!
Ставайте! Хайде да танцуваме.
Василий, защо седите? Ставайте, хайде.
Имам плегия.
А ти се притесняваше, че ще останеш без обед.
Пощальонът си има своите радости.
Е, това е. Време ми е. До скоро.
Заминаваш ли вече? - Да не съм ти дойка?
Жалко... Жалко.
Мислех, че ние... - Какво?
Здравейте. - Така. Съгласна съм.
Красив ли е? - Красив е.
Имаш ли снимка? - Нямам снимка.
Добре. Ще ти повярвам на думата.
Хайде да наминем за багажа, да се оженим бързо,
а после ще се сбогуваме. - Май и без мен се справяш добре?
Вече са две, а е само обяд.
Тогава... благодаря.
Е, добре. Давай. - Благодаря ти. Извинявай.
Като съм започнала... - Ето.
И ето. - Да се сбогувам ли?
Какво? Да чакам ли? - Да.
Късмет! - Да вървим.
Благодаря.
Мамо, тате, време ни е!
Как, вече? - Да.
На сутринта е полета. Не искам да закъснявам.
Ще ви пиша. - И аз ще замина да ви проводя...
до аеродрума. - Савелий Иванович, благодаря.
Вярно! И аз ще тръгна.
Тате! - Няма нужда. Не е удобно
и е далече. - Няма смисъл.
И аз ще дойда. Дъщеря ми, кръвчицата ми, заминава.
Мамо, няма нужда. Останете. - Няма място в колата.
А тракторът за какво е? Коля!
Ще стигнем ли до Смоленск с трактора?
Ако ще и до Берлин.
Откъде я намерихте такава умна? "Отивам да я изпратя."
Настя, не знаех, че ще се лепнат? - Момичета, не се карайте.
Трябваше да се досетиш! Кукувица! - Момичета, стига.
С такава не бих отишла на разузнаване. Нямаше да...
да доверя и водата от варени яйца. - Какво?
А ти си омърляна! Миришеш на масло от километър.
Какво? - Какво, сърдиш се, че не избраха теб?
Сега разбирам. - До тук бях!
Я всички да слязат. Пристигнахме. - Дори и не мисля.
Както ми каже Алексей Петрович, така ще направя.
Значи Алексей Петрович... Алексей Петрович, избирайте.
Или я сваляме, или ще вървите по-нататък купом пеша. Ясно?
Зоя, тя не искаше. Пошегува се. - Как пък да не. Мърла!
Не, край! - Алексей Петрович!
Льоша, трябва да ги разтървем. - Не. Безполезно е.
Я се махай! - Момичета, не трябва.
Майчице! - Казах ти...
Момчета, давайте! На конете!
Здравейте. - Здравейте.
Катя, само не вземай много вещи. Става ли? И по-бързо.
Връщам се на мига. - Да помогна ли?
Няма нужда.
Нормално.
Ти тази Катя отдавна ли я познаваш? - Една приятелка ми я доведе.
Тя е шивачка.
А според мен е крадла.
Пусни ме! Хайде.
Опа! Какво, др. старши лейтенант? Готови ли сте да офейкваме?
Може да й трябва помощ? - Каква ти помощ?
Да не би шевната машина да не влиза през вратата?
Да отида аз да погледна? - А може ли с теб?
Не.
Настя! Качвай се в колата.
Накъде си тръгнала, а? - Не ме командвай!
Пак ли си замислила нещо? - Каквото съм намислила, ще го направя.
Пусни ме! - Стига си позорила семейството.
Няма да те пусна. Никъде няма да те пусна!
Пусни ме! - Стига си позорила семейството!
Бабче, заключи вратата. - Сами се оправяйте.
Щом не разбираш от добро, значи ще бъде с лошото.
Защо решаваш всичко ти? Като си с 10 мин. по-голяма,
мислиш, че може да командваш ли?
Не е честно, вие сте двама, а аз сама.
Ася, пусни я. - Не се бъркай!
Ако нямаш глава на раменете си, попитай другите.
Край! Стига!
Всъщност имам годеник. - Как успя, Господи!
Какъв годеник, като всички мъже в колхоза
са препроверени. - А той не е местен.
Той е пилот. Ясно ли ти е? От Германия. Частта им е там.
Здравейте. - Да. А ти кой си?
Годеникът. - Това е той.
Да не си контузен? - Защо веднага да съм контузен?
А ако аз съм контузена, но съм на крака, защо ти е Катя?
Това не е човек, а нещастие. - Да не си по-добра?
Мълчи! - Тихо!
Кой тръгна през 1941 г. като санитарка за фронта?
Докато вървя към центъра хвана възпаление на белите дробове.
Едва я оправихме. Наложи се да заколим последната кокошка.
Знаете ли какво стана миналата година? - Откъде да знам, че брадатите
са босяци. - Видяхте ли? Били партизани.
Даде им месечната ни дажба. На тези мошеници.
За какво ви е Катя? - Обичам я.
А той на теб за какво ти е? - Тя обича мен.
Не си мислете лошо. Имам сериозни намерения.
Той отлита. Ще отлети след два часа.
Да. - Или с мен, или без.
Стой! Вземи го, ягодке моя. Вземи го.
Е, аз тръгвам.
Чичо Миша! - Какво си се развикала?
Почива си след обяд. - После ще почива.
Спешно трябва да се омъжа. Чичо Миша! Здравейте.
Здраве желая. - Я, летец!
Трябва да се оженим. - Имате ли документи?
Тъй вярно. Заповядайте.
Не пиеш, нали? - Не пия.
Имахме тук един. Също не пиеше. Каза, че бил танкист.
Изпи цялата водка на селото, потопи трактора и...
Трябва ли да ми припомняме това? - Как де не трябва? Изплака си очите.
Чичо Миша давайте по-бързо. Човека го чака самолета.
Щом го чака самолета, тогава влизайте.
Главата! Летец...
От името на Съветската власт
и целият съветски народ ви обявявам
за съпруг и съпруга. А сега, горчиво!
Какво? - Горчиво!
Благодаря. Време ни е. - А снимка за спомен?
Простете, няма да успеем. - Не може така.
Това е първата сватба след войната.
Изпратих момчето за фотографа. - Моля те.
Да остане поне на баба за спомен. - Фотографът е добър - фронтовак.
Бивш военен кореспондент. - Чичо Миша, тук съм.
Ето го!
Ах, ти, мръснико! - Да седнем, да се успокоим и говорим.
Къде отиваш?
Не го пипайте! Искаше доброто. Вижте колко неомъжени момичета има!
Искаше всички наведнъж да облагодетелстваш? Така ли?
Боже! Казвах, че където е Катерина, там е и бедата.
Тате! - Сине!
Дръжте двуженеца! - След мен!
Давай, пали своя таралясник.
Що за... - Давай, давай!
Хайде, пали! По дяволите!
Дръжте ги!
Давайте!
Аз ще те...
Ще те догоня въпреки всичко!
По конете! - Всички назад!
В каруцата! Качвайте се!
Хубава сватба се получи. - Поздравявам те.
Поздравявам те. - Много смешно.
Загубила съм булото.
Благодаря... Казвам, благодаря за сигнала, другари. Работим.
Разбрах. Чакаме.
Е, какво? - Сега ще пристигне.
Никога, никой не е караулил тук.
Мазаев. Добре, ще бъда Мазаев.
Сигурен ли си? - Нямам избор.
Край, пристигнахме. - Така. Добре.
Е, аз тръгвам. - Хайде.
Здраве желая, другари. - Здраве желаем.
За какво става въпрос? - Документите?
Документите ли? Ето, заповядайте документите.
Проверка.
Цигара, др. старши сержант? - Благодаря, не пуша.
Здрасти. Какво караме? - Здравейте.
Какво? Писма - поща. - Писма?
Извинете! Прощавайте. - Нищо страшно.
Матюха, той е тук. Насам! - Да обясня. За всичко съм виновен аз.
Момичето зад волана няма нищо общо. Насила я карах да пътува, заплашвах я.
Докторе, вече цял час ви чакаме. - Ще минем през гората. По-кратко е.
Другари, не разбрах. - Накъде?
Край! Благодаря. Нататък - сами. - Какво?
И какво? - Къде?
Накъде го водят? - Откъде да знам.
Казва, че не знае.
Да пуснем доктора напред? - И да стреля по него от нагана?
Нямаме друг доктор. - Не, другари. Не е по моята част.
Ти си доктор, нали? - Доктор съм.
Значи е по твоята. - Зафира, а какво ще стане,
ако доктора го пуснем покрай оградата.
Той е слаб. Доброволно ще се провре през прозореца.
Правилно, а ние ще отвличаме вниманието.
Хайде, докторе. Или главата в храстите,
или на гърдите кръстове. - Давай, след мен!
Ей, ти! Блатна тиня!
Успя ли да измислиш нещо? Излез доброволно
или ще ти дам да се разбереш пред всички, мамка му!
Я млък, всички!
Докато не признаете кой е бащата, няма да ви пусна в къщата.
Другарю, доктор... Другарю доктор, насам сме.
След оградата, надясно.
Потърпи, миличка. Потърпи мъничко. Скоро ще пристигне доктора.
Какво мога да на правя, миличка? Скоро ще пристигне. Честна дума.
Истина е. Те вече го извикаха. Сега ще пристигне.
Тихо, миличка. Потърпи. Тихо!
Ах, ти, безсрамнико! Как се промъкна тук?
Както се качих, така и се промъкнах.
Докторе, най-накрая! По-бързо!
Миличка, потърпи. Докторът вече е тук, миличка.
Е, хайде. - Така.
Ами... Сигурно трябва да се превърже.
Не... Клизма. Да, по-скоро клизма.
Каква клизма? Та тя ражда.
Тихо! Завърших медицинския предсрочно,
по-бързо да отида на фронта и там нямаше такова нещо.
Научих се само да обработвам рани и да вървя след ранените.
Я тихо! Какво стоиш като истукан. Направи нещо! Нали си доктор?
Даже не зная как е устроено всичко при нас?
Вие и сами ще се справите. Без мен. - Накъде? Няма да ви пусна!
Вода. Бързо! Миличка, тихо. Всичко ще бъде наред.
Който се промъкне първи, ще го убия.
Уби ме! Доброволно ме уби. Блатна тиня!
Имаше и още един случай. Жена отишла в гората сама
и не се върнала. - И какво?
И край. Този случай ми напомня много за нашия Льошка.
Също така отиде и не се върна. - Я млък!
Кокошки! Разкудкудякали ми се. - Момичета, престанете. Недейте.
Какво и е на нея? Това не я касае. Не може да разбере омъжената жена.
А мен ме чака мъжа ми. - И мен.
Да. Какво ли разбирам аз? Добре, чакайте ме тук. Сега се връщам.
Върви. Току-виж там вече го измъчват и ще дойдат за нас.
Хапла! - Мърлячка.
Катя!
Слушай... Силно нещо са законите на брака.
Не съм виждала очите на мъжа си, а тъгувам за него.
И аз също тъгувам.
Що за лекар сте? Да бяхте погледнали. Може нещо неправилно да правя.
Не, всичко е отлично. Ако не се взема под внимание,
че тя много вика. Но това е нормално, нали?
Докторе... - Сигурно.
А вие сте куражлийка. Просто героиня.
Аз не бих могъл така. - Докторе...
Какво толкова? Не е ампутация в края на краищата.
Какъв е този важният? Дошъл ми на крака.
Егор, не трябва! - Дори трябва много.
Ето какъв мръсник си? Сега ще те науча,
как да разваляш чуждите жени. - Прибери пистолета, идиот.
Ще убиеш някого. - И какво, като убия?
Не се настреля на войната ли, Егор?
Егорка се върна от фронта. Заживяха заедно,
стана трудна и дойде време да роди. Той сметнал, че не съвпада времето.
Изглежда не е от него. - А от кого да е,
ако не е от него?
В селото през последните години всички са недоносени.
Устин, Артьом, Паса... Уляна е най-рижавата.
Дедася, а доктора къде е? - Ние го...
прекарахме през прозореца. - Как така?
Да не е вътре? - Нали тя ражда вътре,
а той доброволно й помага.
Дай пистолета!
Егор, дай пистолета! Имай предвид,
че до войната се занимавах с бокс. - А аз огъвах подкови.
Така. Успокой се, Егор.
Успокой се, Егор. - Стреляй!
Стреляй, все ми е едно!
Обичам я. През цялата война мислех само за нея.
Мислех, че ще дойда и ще заживеем.
Какво правиш, Зоя?
А той какво? - А вие какво, а?
Какво сте се разкрещели?
Момченце.
Роди! Недоносен. Наш!
Какъв е рижавичък.
Как така рижавичък? Падна ли ми, Дедася?
Ще те убия!
Ще те убия, Дедася! Убивам те!
Егорушка, прости ми!
Да вървим тогава. - Да.
Аз не за себе си, за Родината се старах.
Сине, пусни стария глупак. - Сине, пусни го за Бога.
Жени, набийте го!
Стойте! Веднага спрете! Стойте, на кого говоря?
Спри!
Къде тръгна, докторе? - Работа.
Да бе! През 1943 г. взех в плен немски офицер.
И с вас ще се справя със сигурност. Вие кои сте?
Аз съм лекар, а това е моят шофьор Зоя.
Здравейте. - Здравейте.
А ти къде си учил, докторе? - Как къде?
Къде?
Където всички. - А къде всички?
В най-главното медицинско учреждение на страната.
Как ще зашиеш коремна рана? С примковиден, възловат-адаптиращ
или вгъващ шев?
Е? - Може ли да повторите въпроса.
Здравейте. - Здравейте.
Това къщата на председателя ли е? - Да.
А къде е родилката? Аз съм доктора.
Докторът е в къщата. - Аз съм докторът.
А кой е в къщата? - Това значи е нашият двуженец.
Направо взех, че ви повярвах. - Може да вярваш или не,
но ако го предадеш, ще направиш нещастни няколко души.
А ако го пуснеш, тогава... Хайде!
Ти решаваш. - Натам, бързо!
Дръжте!
Хванете го... скапания двуженец!
Заловете подлеца! Хванете паразита!
Дръжте!
Благодаря. - Няма защо. Още нищо не съм решила.
Защо тогава ни скри? - Трябва да помисля.
Какво ще мислиш? Не го прави за себе си, а за другарите.
Те са много добри момчета и им намерих годеници.
Почти всички. - Не вярваш ли? Отиди погледни сама.
Те седят в камиона. - Почти всички ли?
Трябва да помисля...
Миличка, какво има да се мисли? Делото е за добро...
младо и доброволно.
Какво да правя там? От свободните мъже в селото,
остана само Дедася, а аз също искам дете.
Само че къде да се разпишем?
Знам къде! Знам. Стой, почакай!
Имам приятелка в гражданското. Тя ще ни разпише.
Със сигурност е в селото на танци. В Петьомино.
Какво, др. Каверин? Ако не се оженим, ще потанцуваме.
Добре, достатъчно близо е. - Зоя...
А къде е колата?
Колата! - Зоя.
Пусто опустяло! Жени...
Жени, какво правите? Момичета!
Жени, какво ви става? Съвсем ли пощуряхте?
Изобщо имате ли и една гънка в мозъка си?
Къде сте наврели колата ми? - Направих го за добро, мърлячке.
Скочих зад волана, щрак ключа и тя запали.
После онзи лост насам-натам и кормилото...
Видях те как правиш всичко това. - Браво, Каверин. Юнак!
Какви годеници намери! Едната - глупачка,
другата - с клинична глупост. - Аз ли съм виновна за всичко?
Ти с какво право пипаш съветската собственост с ръцете си?
Вие ни оставихте съвсем сами. - Между другото мина кола и...
трябваше да скрием камиона. - С колата насам...
Изобщо насам-натам. - А нито аз, нито Катя шофираме.
Млък! Всички бързо да седнат в колата.
Сега ще ни сметат. Не невести, а 33 нещастия.
Едната вместо глава има макара, а другата - кочан от зелка.
Да, момичета. Нацепихте ни едни дърва...
Вместо да кажете благодаря. - Настя.
Маруся. Здравейте.
Младоженка ли си? - Не, лекар.
Аз съм Катя. - Дай си вещите.
Благодаря. - Седнахте ли, тежките?
Мърлячка!
Какво, пак ли? - Това е. Пристигнахме.
Бензинът свърши. Защото не трябваше да се возите сами.
Селото не е далече. Напряко. - Напряко?
Добре, до клуба ще стигнем пеша. А по-нататък какво?
Сами ли? Като "комарчета на балонче"?
Алексей Петрович, виждате ли? Винаги тя започва.
Какво? Слушай, язво такава... - Момичета!
Щом ще е напряко, нека е напряко.
Ще отида да я потърся.
Другарю старши лейтенант, танцувате ли?
Не, не... Тук съм за малко. Аз... Момичета, какво правите?
Значи така. Ето тук. Ето така. Хайде, давайте!
И раз... два, три. Раз, два, три. - Извинете, стъпих ви на крака.
Нищо. Всичко е наред. - Простете.
Раз, два, три.
Простете, пак ви настъпих по крака. - Нищо. Толкова сте тромав.
Толкова обичам непохватните. Ето така ги обичам.
Другарю старши лейтенант, защо се стеснявате толкова?
Мъжки подход.
Чуйте! Хайде, ние - с вас... да избягаме.
Я се премести.
Имаш ли бензин?
Имам.
Човече, бензинът ми трябва много. Свиди ли ти се? Ще го платя.
Честно. Специално ще дойда и ще ти го платя. Не вярваш ли?
Не мога. Казва ти, не мога.
Натанцува ли се? - Аз там дори не...
Какво ще кажеш? - Бензинът ни е направо златен.
Нямаме излишен. - Цял ден без зареждане карам.
Всичко ни е под отчет. И на нас не ни стига.
Човече, спасявай ме. - Мога да ви отстъпя малко.
Ей това е приказка. - Но нека девойката ме целуне.
Какво? Ще се справим някак си. Разбра ли?
Да беше предложена честта ти. - По-спокойно! Спокойно.
Да вървим, Зоя. Ела.
Целувка, така ли?
Целувка...
Щом е целувка, да е целувка.
Рестото остави за себе си. - Сега ще донеса.
Така значи, а? - Какво ме гледаш, танцьоре?
Добре... Хубаво.
Момичета! Има ерген - един брой. Трябва да решим сега.
Имате минута. Отброяването започна.
Някаква луда.
Нацелува ли се? - Какво те интересува,
че да ми броиш целувките.
Мен не ме засяга, но какво ще каже годеникът ти?
А ти си решил да му разкажеш. - Много ми трябва.
По-добре си кажи, че изревнува.
Няма да дочакаш. Ясно ли е?
Благодаря, приятелю. - Дръж.
Ако нещо ти трябва, може да ме потърсиш.
Много смешно.
Татенце, моля те! Вече съм голяма.
Льоша, Зоя! Приятели, бягайте. - Не си и го мисли.
Падна ли ми, многоженецо! Казах ли ти, че убивам заради Настя.
Жени, стойте!
Ето. Той е ергенът. - И ти ли си тук?
Да бягаме. - Дръжте го!
Зоя! - Дай ми го.
Катя!
Ето така. Настя, бързичко!
Да беше казала направо, че няма отърване.
Добре дошли.
Ами, както се казва...
Горчиво! Може да целунете годеницата си.
Не се срамувайте.
Искате ли да се обърна? - Да.
Значи искате.
Здравейте, другари.
Здраве желая, другари. - Имам честта. Старши, документите ви.
И по възможност - всички.
Струва ми се, че става въпрос за мащабно
и щателно планирано престъпление. - Как така?
Външно ми се стори толкова хубав човек и...
Лицето му е толкова открито и добро.
Важното е, че не се е старал за себе си, а за приятелите.
Наивен човек сте, др. Синицина. А това не е добре
в нашето неспокойно време.
Не се бой. Всичко ще се размине.
На теб ще ти дадат още един медал и ще те пуснат.
Това е разстрел.
В най-добрия случай, ще ти пращам чесън.
В Магадан, до поискване.
Не знаех, че така се безпокоиш за мен.
Приятно ми е.
Много си ми притрябвал.
Колетите се изпращат от централна поща, между другото.
Знаеш ли какви са опашките там? Трябва да чакаш по три часа.
За какво си ми? - Не ми трябва твоят чесън.
Като не ти е нужен, да беше измислил нещо.
Моят отдавна щеше да е измислил. - Често ли са го затваряли?
Какво ще стане сега с него? - Това ще реши военният съд.
А с момичетата какво? - Момичетата после.
Браковете ще бъдат анулирани. Всички - до един.
А момичетата ще седят под домашен арест.
И стига сте се престрували. По-добре ми кажете,
откъде познавате Мария Епифанова? - Майчице!
Може ли, моля ви, вода. - Какво?
Няма нищо страшно. Порок от рождение.
Синицина, какъв порок? Какви ги приказвате? Спрете!
Всичко ще бъде наред, ако ми дадете вода.
Да, ще дам. Дежурният! Сега ще я донеса сама.
Синицина, никъде не отивайте. Стойте тук. Аз набързо.
Бива си ви, Синицина!
Той как се казва?
Артьом...
или Иля, или Юра.
В класа ни учеха 11 момчета.
Всички отидоха на фронта, в един полк.
Като мускетарите. Това е мъжки подход, нали?
А през октомври 1943 година...
вече нямаше на кого да пиша.
Не се бой.
Всичко ще бъде наред.
Ето, готово.
За теб. Цветя. - Благодаря.
Какво стоите? Хайде, бегом! - Ама че чук.
Давай, давай.
Пьотър Иванович, дръж ги! Дръж! По-бързо.
Давайте, напред. След тях! Бягайте след тях.
Ти си виновен. По дяволите, изпуснахме ги!
Почакай, а къде...
Вече съм Мужнина. - Какво?
Вече съм жена на Мужнин.
Виж ти, Лида. - Не можах да се сдържа.
Искам да се омъжа. - Ето ти, др. Каверин.
Поздравявам ви с изпълнението на плана.
Само че всички годеници са под домашен арест.
А ще излитаме скоро. - Нищо.
Към аеродрума ще се понесем, по пътя всичките ще съберем.
Няма как. Дръж. Поздравявам те.
Само че хайде без "горчиво". - Горчиво е.
Къде се изгуби той? Стар дявол!
Дръжте вашата Маруска. Маруска, хайде.
После ще се обиждаш. Живо! - Бегом!
Всичко се върти. - Ела тук.
По-бързо! - Да бягаме.
Че какво? Младежка работа, доброволна.
И на мен не ми е скучно.
Ех, краставичики и доматки!
Някой е убил Киров в коридорчето.
Катерина, може сестра ти поне да те вразуми.
Дай млекцето.
Там онзи твоя... Как му беше името?
Сега е у нас. Олег го охранява.
Сам дойде. Човек без съвест. Моли да ти помогна да избягаш.
А ти какво? - Какво аз?
Смятам, че това не е правилно. Ти трябва да пораснеш.
И без това си направила прекалено много грешки.
Така. Край! Да вървим. Пиши...
Напиши му бележка и го убеди, че си размислила.
Ние ще го пуснем, а ако не, ще е на военен съд.
Това е.
А майка винаги казваше,
че не е страшно да сгрешиш.
Страшно е цял живот да седиш на задника си без да мръднеш.
Успокой се. Всичко ще се нареди.
Благодаря, че не ме предадохте.
Стой! Та това съм аз.
Катя!
Пази сестрата. Тя ми е най-добрата.
Много се радвам, че се запознахме.
Какво? Яла ли е?
Поликарпович, наблюдавай оградата.
Фьодорович, заеми позиция при портичката.
Само да пробва да се промъкне.
Ето го!
Е, какво? - Много са там.
По дяволите! - Те ни чакат.
Момичета, ще тръгнем без Настя. - Какво?
Без Настя никъде изобщо няма да пътувам.
Ако всички сме заедно, значи сме заедно.
Иначе какво е това? - Тя не ми е никаква,
но няма да тръгна против обществеността.
Женски подход.
Момичета, ценя солидарността ви, но за нея има отделен ден.
Осми март. - Да.
Седете тихо!
Тръгвайте!
Кой пристига? - Давай.
Сега разбра ли?
Значи сами се появихте, така ли?
Приемете товара. Както се казва, едва го укротихме.
Гадна змия! Искаше да ни откара със себе си.
Но ние - прас, по главата... - Точно така. Прас, и сега ето.
А какво да правим с него? - Комендантката каза да чакаме тук.
Счупил й се мотоциклета. Сега ще пристигне.
Защо стоите? Поне ни налейте вода.
Връзвахме го. - Добре дошли. Заповядайте.
За да не губим време, комендантката даде задача.
Които са били свидетели на престъпления на многоженеца.
Да напишат заявление. Дръжте. - Не съм бил.
Пишем подробно: какво, къде, кога. - С букви ли да пишем?
Чичо Саша, дългът си е дълг. Да влезем.
Пишем всичко подробно.
Жалко, че не те хванах аз. Разговорът ми с теб щеше да е кратък.
Куршум в главата и край.
Пьотър Иванович, откраднаха мотоциклета!
Ела тук! За всичко си виновен ти. С твоето чистофайничество.
копривата да ни пари по задниците. Къде е мотоциклета?
Ще ти кажа аз другия път: "Момичета наляво, момчета надясно."
Ще пикаем заедно, тук. Да вървим за търсим, мръсник такъв!
Другари мъже, пристигна комендантката.
Помогнете да свалим престъпника.
Дръж.
Какво? Падна ли ни, аферист такъв.
Поставете го. Нека сам скача. Давай, давай.
Бандюга! - Мошеник.
Ето, скачай. - Давай. Няма да се счупиш.
Стой. Стой! Хайде, ела.
И внимавай повече да не... - Стойте! Ще тръгна с вас.
Да не се случи нещо.
А протоколите къде да дадем? - Първо ги напишете.
Сега ще отидем за показания и ще предадем всичко заедно.
Хайде, гълъбчета. Всичко: дата, подпис, както се полага.
Хайде, давайте гълъбчета.
Празнични обувки, др. майор?
Я спрете за малко! - Не е разрешено.
Аз все пак настоявам.
Спирайте, др. майор.
Леле, майчице! Не, не... - Давай.
Тихо, тихо!
А ако някой чуе? - Никой няма да чуе. Хайде!
А не е ли опасно? - Опасно е.
Никога не е късно да се научиш да летиш.
Давай, милички. - Къде? Настя!
Върни се! На кого говоря?
Поразници! На кого говоря? Помощ! - Надя!
Помогнете, избягаха! Настя!
Да бягаме, момичета. Взех им свещите от трактора.
Напред!
Давай, давай! По-бързо. Живо!
Хайде, разкажете какво сте замислили?
Е?
Какво? - Ей, стой!
Бягай наляво! - Стой!
Накъде? Стой, ще стрелям!
А къде е Каверин?
Какво ти е? - Всичко тръгна не както го мислихме.
Той стреля и нашият Льоша падна в оврага.
А там са двадесет метра. Полетя направо надолу и...
Ти какво направи? Не слезе ли да го измъкнеш?
Защо? В оврага... - Там са 20 м. Полетя в оврага.
Може ли така? Изобщо мислиш ли с главата си?
Момичета... Здравейте.
Момичета, какво ви става?
Как така? Защо дойде тук? Мислех, че съвсем си...
Мислех си, че с теб е свършено. - Щом си повярвала, значи и те също.
А да скачам съм се научил отдавна. Помня, че тогава...
Нали са стреляли в теб? - Мъжки подход.
Добромислова, Ломахина, Маргарян, Мазаева...
Защо се разсърдиха? Момичета!
Момичета... Зоя!
АЕРОДРУМ "Народът и партията са единни!"
Др. майор, ст. сержант Каверин пристигна в уреченото време.
Какъв е този вид? Къде е портупея? - Виноват, др. майор.
Прекален Иванович, каква е тази оранжерия?
Защо има външни на аеродрума?
Съвсем не, др. майор, не са външни лица.
Позволете да ви ги представя? Другарката Добромислова,
др. Мазаева, др. Ломахина,
др. Маргарян, пристигнаха за по-нататъшно пътуване
към мястото на дислокация на мъжете им.
За какъв бяс? Какво си позволяваш, кучи сине?
Каква дислокация на мъжете? Какво пътуване?
Др. майор, помислете каква полза имате.
Вашата Ала е една в целия гарнизон,
а така ще бъдат пет и вниманието на личния състав
малко ще се разсее.
Пет денонощия арест, войнико! - Слушам, др. майор.
Натоварете се, матрони. Излитаме.
Каверин!
Какво? Няма ли да има нужда да ти изпращам чесън?
Сигурно не този път.
Късмет.
Радвам се за вас, момичета.
До скоро, мърлячке.
Сигурно трябва да се сбогуваме. - Бъди щастлив.
Благодаря.
Стой!
Предайте се, другарю Каверин. Край! До тук.
Какво става, др. майор? Ще излитаме.
Ще се наложи да отмените излитането.
Др. Каверин, използвайки фалшиви документи
многократно... Повтарям, многократно се бракосъчета.
Не е вярно, че са фалшиви. Ето, документите са истински.
А вие, невестите с неизяснено място, към изхода!
Секунда, др. майор. Това са жените на моите офицери.
Да! - Затова, съответно,
те попадат под мое командване. Другарки жени, в самолета!
Слушам! - Стойте, казах! На място.
Другарят Каверин е извършил престъпление.
Използвал е чужди документи, а това още никой не го е отменял.
Затова задържам вашия полет.
А вас как не ви е срам? Вдигнали полите, хукнали.
Извикаха ви само с пръст. Плюя на вас!
Тук вече прекалихте! - Тате, недей.
Как така "повикали с пръст"? Вадик писа три години писма,
докато се съгласим за сватбата. - Да.
Я да мълчите. Мълчете, казах! - Така не е честно.
Толкова се намъчихме, търпяхме. Войната свърши. Край!
Искаме да живеем! - Аз не се срамувам. Искам да обичам
и да ме обичат. Ясно ли е? - Вие на чия страна сте, др. майор?
За пет години сме направили само една сватба.
Едва вчера оженихме Марушка. - Да.
И без това няма да ни спрете. Толкова дълго чакахме това.
Да. - Върви, дъще. Заминавай.
Никого не слушай.
Другарю майор, а може да кажем, че те са се оженили,
а ние не сме забелязали. - А свидетелите? Имаше свидетели.
Имаше свидетели. - Да. Тук присъстват ли свидетели
на фалшиви бракосъчетания? Има ли свидетели?
Няма. Няма... свидетели.
Има ли въпроси? - Няма въпроси.
Дай му портупея. Казах да му го върнеш.
Всички в самолета... и точка, Каверин.
Тъй вярно, др. майор.
Какво ме зяпаш? По дяволите!
Ето. Сега със сигурност трябва да се сбогуваме.
Така е.
Благодаря ти. - Стига, изобщо няма защо.
Е, край. Време ми е. - И на мен. Самолетът чака.
Не съм закарала пощата. Късмет! - Благодаря.
Лек път. До скоро.
До скоро. - Ще се видим.
Какво? - Вие сте парцал, др. ст. лейтенант.
Това се случва веднъж в живота. - И само в приказките.
Още не е късно.
Е?! - Какво "е"?
Хайде!
Галя, защо нeпракъсното повтаряш Пьотър Иванович?
Та аз те обичам, Галя. - Конспирация, Пьотър Иванович.
Конспирация.
Къде без теб? Вече не мога без теб. Край!
Мъжки подход.
Горчиво!
А сега сериозно. Вашето желание... - Да.
Др. старшина, почакайте.
Желанието ви взаимно и доброволно ли е?
Да, такова е.
Голям е. Хайде на теб. - Давай.
Ето така. - Прилегна ми.
Това е. Поздравете се взаимно. Горчиво!
Благодаря ви. Успех!
Довиждане.
Ала!
Ала! Мамка му!
Ще те убия! - Миличък! Миличко...
Юра! Тежко ми и горко. - Как можа?
Мръсница! Жена на офицер... Кучка!
Мамка му, наляво!
Посвещава се на нашите баби и дядовци!
Превод и субтитри harpv