Jo. Vypadají krásně.
Tyhle věcičky ale nejsou oblíbený jenom u žen.
To, co vidíte, je páteř naší ekonomiky.
Hmotný statek, kterým se měří bohatství člověka.
S takovým bohatstvím se pojí život, o kterém se vám ani nesnilo.
Život dostupný jen pár lidem hodně daleko.
Šťastným elitám.
Štěstí je podle mě něco, co se stane,
když se příprava setká s příležitostí.
A když zjistíte, že to stejně nejde, zbývá vám jediná věc.
Ukrást to.
Krádeže už nejsou, co bejvaly.
Cíle i schopnosti jsou úplně jinde.
Jestli já jsem stará škola,
pak Jidáš Jack je pro zločinné oko potěchou.
Zatímco naši loupežní předci vykrádali banky,
my okrádali bankéře.
Ti oholili veřejnost o miliardy,
a přitom sami žili v přepychu.
Je na čase, aby něco splatili.
Jasně, zlato je samo o sobě jen lesklej kov.
Musíte vědět, co s ním.
Doraž ho!
A když je řeč o drahých kovech,
jemnost se v týhle věci vyrovná její váze.
- Drž to, Jacku. - Do háje! - Tak jdeme. - To je šílený.
Jděte někam!
- Vy umíte člověku zkazit radost. - Mluvit není třeba.
Problém je, že mládež neví, kdy bejt zticha.
Dobře...
- Chci je zpátky. - Kam tím míříš?
Je to tady plný zlodějů.
Když nechceš sedět, nekraď.
Vězení je riziko povolání, ale když jste šikovný...
- Jméno? - ...odnesete si toho víc, než byste čekali.
Třeba tady Zoltán je velkej kámoš s Maďarama.
Ukázalo se, že jeho šéf shání někoho na jednu akci.
A tím myslím obrovskou akci.
Přišel jsem tam jen s košilí.
Po třech letech odcházím s něčím, co mi může zajistit klidnej důchod.
A právě tím se měří bohatství.
LOUPEŽ V HATTON GARDEN
Měl byste poznat, že tohle není stříbro.
Erzebet Zslondosová. Šéfka maďarské mafie.
Nejmocnější žena v Evropě.
Řekněte mi, co víte o Hatten Gardens.
Centrum šperkařskýho průmyslu.
Pochází odtamtud každej diamant, smaragd a perla,
co se dostane do Londýna.
Dřív byl cílem každýho kasaře, co se chtěl trochu procvičit.
Ale dnes... Nemožný.
A jak to vypadá pod těmi obchody?
Myslíte trezor?
Víte, kolik v něm je?
Myslíte získat přístupy,
klíče a kódy a k tomu zajistit kamery?
A co byste řekl tomu, kdybych vám pomohla dovnitř?
Je to stříbro, že jo?
Měl by ses ve svým věku šetřit, Danny.
No... Když zastavím, starej Bill mě dožene.
Ahoj, ty kluku!
- Tak co? Už jsem ti chyběl? - No jasně.
Mám tu něco zajímavýho.
Nepovídej. Plánuješ další kšeft?
Velkej.
Tak to už jsem slyšel.
Každej, kdo přijde z basy, potkal někoho, kdo mu naslibuje hory doly.
- A 99 procent z toho jsou hovadiny. - Věř mi. Tohle je jiný.
Patřím snad k těm, co lidem žerou prázdný kecy?
- A vzpomněl sis zrovna na mě? - Na prvního. - Prvního vola, co?
- To mě těší. - Nemusí. Mám krátkej seznam.
- Sednem si? - Jo. - Tak jdem.
- Viděls, jak jsem ho předběh? - No jasně. - Blbec.
- Do hajzlu! - Jo.
Já to vidím tak, že se to udělá postaru.
Proto potřebuju starou gardu.
- O někom bych věděl. Kluky, co znám už léta. - Jo?
Ale ti už jsou...
Tak povídej.
Je rozdíl mezi zkušenostma a stářím.
Dej mi pár dní. Znám toho pravýho člověka.
- Jak dlouho ho znáš? - Je dobrej.
Proč my?
Už nechce dělat s šaškama, co se ani neuměj chovat.
Věci se mění, Briane. A nás, co umíme makat, moc nezbylo.
Většina z nich je tady.
Pokud říká pravdu a my do toho půjdem,
bude to největší el paso v historii.
El paso. To znamená loupežné přepadení.
Tyhle starouši mají svoji mluvu.
Na záchod vstávám pětkrát za noc.
Pokud si myslíš, že to dám, tak ses zbláznil.
Ne, promiň, Danny. Nezlob se na mě.
Kdyby sis to rozmyslel...
Pojď. Rocky!
Problém je, že když s Alanem Danielem testujete vodu,
přilákáte i pár žraloků.
Frank Baskin si poté, co mě potopili,
dal od starýho Billa rok pauzu.
Marcus Ford. Ví skoro o všem, co se v Londýně chystá.
Říká se, že se Maďaři chystají na trezor v Hatton Garden.
To můžu zastavit.
A začít tím válku s Maďarama?
Ať si ty kamínky nechaj.
S čím ti teda můžu pomoci?
Tohle místo pamatuje hodně.
Dobré i zlé.
Jako ten trezor.
Chci ty vzpomínky vrátit.
- Dostal ses tam? - Jo.
Vyfotil jsem si jeho hesla. Měl tam i videa svý holky.
A kolik dal?
Na co čumíš, dědku?
Na vás, vy šašci.
Hovado. Co si o sobě myslí?
Kdo tomu šéfuje?
A kdo tobě?
- To je jedno. - Mně ne.
- Jak mám vědět, že to zvládne? - Jemu můžeš věřit.
Neptám se tebe, ale jeho.
Vůbec ho neznám.
- Jestli do toho mám jít, musím vědět, že je to bezpečný. - Hele...
Všechno bude připravený. Budu mít i přístupový kódy, jasný?
Co víc potřebuješ? Vím jen to, že z toho chci odejít...
...jako po krásným bílým písku.
Jo. Ale já nejsem kovboj.
A nechci žádnej divokej západ. Uděláme to po mým.
Dobře.
Všichni se zblázněj, až to uděláme.
Jestli z toho vyváznem živí a zdraví, ať se třeba podělaj.
Tak kolik?
Radši míň. Jen my tři.
- Plus řidič a silák. - Víš o někom?
To vím přesně.
Kenny Collins. Při akci je vaším vnějším zrakem i sluchem.
Hej! To je místo pro invalidy!
Přečti si tohle a mlč!
Ten blbec nemůže dejchat a pořád hulí čtyřicet denně.
Ale je to řidič.
A je dobrej.
- A ten silák? - Terry Perkins. - Jo.
Byl součástí největších finančních podvodů.
Celá 90. léta strávil na útěku.
Byl sice na útěku, ale žil u svý mámy.
Klidně by ho našli, kdyby chtěli. Nakonec to s ní nevydržel,
sám se udal a šel radši do basy.
Tak jako tak, už si to odseděl a má chuť se vrátit do hry.
Snad se vidíme naposledy.
Je schopnej a zkušenej.
A to přesně potřebujem.
Můj zapalovač. Ten parchant.
- Tak jo. Vezmu si taxíka. - Ne. Já jdu pěšky.
Ve zdravém těle zdravý duch.
Fakt Věříš těm lidem, co nás platí?
Asi tak jako oni mně.
Na přípravu budeme potřebovat prostor.
To je zařízený.
- Bude to dost práce. - Jo.
Panebože!
Potřebuju pomoc.
- Nemám čas. - Poslouchej. Hatton Gardens.
Něco se tam chystá. Řekni, co víš.
Hatton Gardens? Nevím.
Pořádně si rozmysli,
co vypustíš z pusy.
No dobře. Něco jsem slyšel.
- Je to šílený. Stejně mi neuvěříš. - Zkus to.
Jde prej o starou gardu. A tím myslím úplný zombíky.
Pokračuj.
Prej se scházej v Railway.
Ale je to blbost. Na takovou akci ty dědci fakt nemaj.
Jestli se něco doslechneš,
- ...dej mi vědět. - Jasně.
- Všechno? - Už můžeš jít.
To je moje auto.
A já si musím zavolat. Nebudu to říkat dvakrát.
Kvůli tomuhle nemáš kámoše.
Takže ten chlápek jde na procházku. Jde po dlouhým mole...
...a najednou si všimne, že na jeho konci sedí žena na vozíku.
A jak jde blíž, vidí, že je docela pěkná,
...ale strašně brečí.
Tak jí řekne: "Co se děje? Co ti je? Proč brečíš?"
A ona povídá:
"Muži se na mě nedívají...
je mi třicet a nikdo mě nikdy neobjal."
To tomu chlápkovi láme srdce.
Tak se k ní nakloní a pořádně ji obejme.
A na to se ona usměje. Jenže pak se zase rozbrečí.
Tak jí řekne: "Ale no tak! Proč zase ty slzy?"
Ona se na něj podívá těma obříma, smutnýma, krásnýma očima a řekne:
"Jenom, že mě žádný muž nepolíbil."
Ten chlápek se šel jen projít. Nehledal žádnou romantiku.
Pak se zamyslí, rozhlídne se a okolo není ani živáčka.
Tak se k ní nakloní a vlepí jí pořádnýho hudlana.
Ať si to užije, ne?
Měla by být štěstím bez sebe, ne? Jenže není!
- Už zase brečí. - Bingo! Zase řve.
Chlap už neví co dál.
Právě ztratil pět minut svýho života a stejně ji nerozveselil.
Ten pocit znám.
Tak se jí znovu ptá: "No tak, zlato, co je? Proč zase brečíš?"
Chvíli je ticho.
Pak se na něj podívá a řekne:
"No, nikdo mě neojebal."
No? A... co dál? Co udělá?
No, je krásná noc.
Nikde nikdo, prázdný molo. Co myslíte, že udělá?
Shodí ji z toho mola, ona spadne deset metrů,
dívá se na ni, jak se na tom vozejku potápí...
...a křičí na ni: "Teď seš úplně ojebaná!"
- Ty si magor, Terry. - A to je teprve začátek.
Já to nechápu.
- Ach bože. - Tak dost srandiček. Přejdeme k práci. - Jo.
Tak už nám řekneš, o co tu jde?
Dostaneme se do úschovny šperků v Hatton Garden.
- Do toho sejfu? - Přesně do toho.
To je šílený.
- Šíleně skvělý. - Nemožný.
Přes ty alarmy a dveře se nedostaneme. A navíc...
To je zařízený. Přístup do budovy, všechny kódy od alarmů.
A přístup do podzemního sejfu?
To už je na nás.
Hatton Garden 88-90 leží v srdci obchodu se zlatem a diamanty.
Jsou tam ty nejlíp zabezpečený obchody v zemi.
Právě sem si smetánka jezdí užívat.
Ale místo, který opravdu stojí za to,
zůstává veřejnosti skryto.
To pravý tajemství se ukrývá v podzemí.
Jedinej přístup do sejfu vede po schodech,
který jsou za zakódovanýma dvojitýma dveřma.
Výtah je pro zvýšení bezpečnosti zablokován.
V podzemí ani v sejfu nejsou kamery,
aby byla chráněna identita těch,
co na toto místo přichází.
Jediná cesta dovnitř a ven
je přes hlavní bezpečnostní bránu.
Dveře sejfu jsou tak tlustý jako široký.
Vydržely by i nukleární explozi.
Jen bůh ví, co všechno se za nimi skrývá.
Bylo mi potěšením.
Snad brzy na viděnou, pane Beethhemsi.
Pro vás John. To mně bylo potěšením.
Kurva!
Kolik myslíš, že tam je? Dohromady.
Upřímně?
To nikdo neví. Ty šmejdi to neschovávají bezdůvodně.
Ale můj odhad je něco mezi jedním a dvěma sty?
Já nevím. Je to riskantní.
- A za co? 40 tisíc? - Miliónů, Kenny.
Mezi jedním a dvěma sty milióny.
- Prokrista! - Za to ten risk stojí, nemyslíš, Kenny?
I kdybychom získali jen desetinu, bude to největší loupež, v historii.
- Ty víš jak dovnitř? - Jo, pár nápadů mám.
A chceš to dělat s náma? Chci říct, nejsme zrovna na vrcholu života.
Parťáci v důchodu.
Vím, že všichni ještě dost umíte.
Kde začneme?
A co s tím mám dělat? Jdu do práce.
Chci o tom místě vědět všechno. Kdy otvírají, kdy zavírají,
kdo tam dělá a kdy. Prostě všechno. To je na tobě, Terry.
Denny, potřebujeme výbavu, ale nic vysledovatelnýho.
- Něco z druhý ruky. - Vytvrzená ocel. Neztupí se.
Podívej se na trhy.
Nemusíš úplně šetřit, ale dávej bacha, ať to funguje.
Nechceme dole skončit se zvadlejma ocasama v ruce.
Zvadlejma? Mluv, za sebe.
Kenny, tumáš, ty budeš venku v dodávce.
- A kde je moje obálka? - Je ve schránce.
Sakra už. Blbej den.
Jo, většinu. Chápeš? Seš slepej, dědku?
- Viděls toho troubu? - Jo. - Obyčejnej sekuriťák.
Když tam budeme moc často, všimnou si nás.
Tak změníme hru.
Esko.
Emko.
Bože, Kenny, proč máš takovou palici?
Mozkem to nebude, že ne?
Ty železný dveře vedou na společnou chodbu.
Tam se můžeme dostat zevnitř.
Promiň, musel jsem.
- K čertu! - Co je?
To tě zabije.
To ta čokoláda, Kenny.
Nemůžu přestat.
Mám cukrovku, ty pako.
Je to na čtyři hodiny a bude to těsný.
Sakra. Budeš se muset dát na dietu, Briane.
Teď jím stejně jen chleba a máslo.
Dobrý.
Do háje, Kenny! Nemlať s tím tolik!
Na tom naslouchátku máš knoflík na hlasitost.
Tak ho používej.
Jedna kamera je tady, druhá tady. A čidlo alarmu - tady.
Podívejte se, hodí se nám každá informace.
- Mrkněte na to. - Jo. - Díky.
Kouzlo.
- Teď už jen určit den. - Máš nápad?
- Dal bych si Čokoládový vajíčko. - Velikonoce?
Jo. Všechno tam bude přes svátky zavřený.
Svátky?
Ty nejsi jenom krásnej, co?
Maďaři jsou známí tím, že vždycky drží svoje slovo.
Blbý je, že to chtějí i od všech ostatních.
Ona mi ten klíč a kódy nedává.
Prodává mi je.
A cena jsou ty drahý kameny
v hodnotě čtrnácti milionů liber.
Jestli to nevyjde a já je nedostanu,
zaplatím za tu obálku vlastním životem.
Líbíte se mi. Tak mě nezklamejte.
Nakonec přišel ke dveřím spolujezdce
a povídá mi, ať stáhnu okýnko.
- A zastavil hned za tím rohem! - Ten se mu vysmál! - Hej!
- Ztište to. - Cože?
Neslyším ani vlastní myšlenky.
Řvete tu jak nějaký uječený patnáctiletý holky.
Klídek!
Ty starej mrzoute.
Dnešní mládež nemá úctu.
- Dáme panáka. - Dobrý, Terry?
- Do dna. - Na zdraví!
No tak!
Kolik ti je let?
- Cože? - Slyšels mě. Kolik ti je?
- Devatenáct. - Tak devatenáct, jo?
Mýmu kámošovi je 66.
Matika mi moc nejde, ale řek bych, že je asi o 48 let starší.
- No a? - A... nelíbilo se mu, jak s ním mluvíš, a chce omluvu.
Vážně? A co když nechci?
- No, jsme zatím ve svobodný zemi. - Přesně tak.
Takže mám právo říct páprdovi, ať zaleze do hrobu, když chci.
Ty hajzle!
No...
Vypadáš jako chytrej kluk.
Chceš si se mnou zahrát hru? Nic fyzickýho,
často už mám i problém se obout,
natož soupeřit s vazbou jako seš ty.
Dobře. Jakou hru?
Mám pro tebe otázku.
A není to snadná otázka, vyžaduje zamyšlení.
Když odpovíš správně, koupím tobě i kámošům rundu panáků,
můžete tu dál dělat rámus...
a my si sedneme zase zpátky do kouta.
A když odpoví špatně?
Tak se mýmu příteli omluví.
Jo. Dobře. To budou snadné vydělaný panáky.
Dobře. Máš jednu možnost odpovědi.
Otázka zní: Ten, kdo to vynalezl, to nechce.
Ten, kdo to koupil, to nepotřebuje.
A ten, kdo to potřebuje, o tom neví.
Co to je?
- Zopakujete to? - Ne.
No tak.
Co ti říká chytrej mozek?
Nevím. Co? Co to je?
Rakev.
- No jo, rakev. - Dost dobrý. - Dostal tě.
- Tak jo. Asi vám půjdu koupit něco k pití. - Co blbneš?
Erzebet.
Marcusi.
Jsi snad překvapenej?
Nevěděl jsem, že jsi ve městě.
Zapomněla jsem ti zavolat.
- Obchodně? - Za potěšením.
Víš, jak ráda hraju...
- A chodíš sem? - Vždycky.
A co ty?
Máš šťastnou ruku?
Nesázím, pokud nevím, že dostanu to, co chci.
- Tak to není hazard. - Ne. To je výhra.
Takže...
Na co myslíš?
Vzpomeň si na všechno, co jsme zažili. Myslím nás čtyři.
Mohli jsme si... Ne! Měli jsme si...
za všechny ty prachy koupit vlastní zemičku.
Podívej se na nás,
jsme dědci, co pořád žijou na tom stejným
zaplivaným místě v Londýně.
Všem jsme jedno.
Seděj tam pěkný šílenci.
Jak můžou tak chlastat?
Dám si...
Díky.
Vypadá to, že se bavíte.
Mohl bych ti říct to samý.
Jo, byl to zajímavej den.
Naproti mě žije starší chlap. Je trochu blázen.
Ne že bych fňukal, ale nutí mě to přemejšlet...
proč se vůbec snažím?!
Dělám to proto, aby se na mě nezapomnělo.
Já chci jen zlatej řetěz a Rolexky na ruce.
Víš, o čem mluvím, viď?
Ti tvoji kámoši... co to je za lidi?
Něco jako váleční zločinci.
A když to nevyjde?
Tvoji lidi jsou na Newbury Street. Chceš poradit cestu?
Nasedni.
Seš pořád Starej Bill? Prej si šel do důchodu.
Říkám, nasedni.
- Hraješ hodně nebezpečnou hru. - Já vím.
Neměl bych chodit takhle pozdě sám,
nikdy nevíš, koho potkáš. Mám pravdu?
Mluvím o těch Maďarech.
V týhle branži se pohybuju už 25 let.
A když se někde shání lidi na takovou akci,
doslechnu se to.
V tom sejfu je spousta cennejch věcí.
Takovej kšeft je buď a nebo.
- Přátelsky tě varuju, abys to nechal. - Nejsem tvůj kámoš.
Napráskáš mě svejm lidem? Vždycky jsi byl levej.
Řekněme, že mám teď jiný zaměstnavatele.
A co sakra chceš?
Chlapi jako Frenk Beskin vždycky něco chtějí.
Tenhle kšeft se právě výrazně zkomplikoval.
A tvoje parta to zvládne, jo?
Vybral jsem ty nejlepší
Máme problém.
Hele, neměl jsem nejlepší den, jo?
- Brian. - Co s ním?
- Složil se! - Sakra!
Ale budeš v pořádku?
O mě se neboj. Budu dobrej.
Doktor mi dal prášky na vzpruhu...
a utlumení té bolesti. Prej si musím odpočinout.
- A vyhýbat se stresu. - Tvýho tátu jen tak něco nesloží.
- A k tomu odpočinku... - Dopijeme čaj a hned půjdeme.
- Nic to nemění. - Jdeme tam zejtra. - Já to vím.
- Budu dobrej. - Dobrej?
- Zvládnu to. - A co on? Co tvůj syn?
Podle mě nebude nadšenej, až tě uvidí vstávat z postele,
- ...abys mohl jít vyloupit sejf! - Každej se Starejte o svoje.
Tohle dokončíme.
Sakra!
Slyšela jsem, že máte problémy.
No, já nechci nikoho urazit,
...ale ten, co vám to řekl, se mýlí.
Jste si blízký s Frenkem Baskinem, ne?
To kvůli němu jsem seděl. Je to debil v důchodu a nic neznamená.
Ve společnosti mužů, jako je on, se mi nelíbí.
Dneska je Velký pátek. Den ukřižování.
Svoje zboží chci dostat do zmrtvýchvstání.
Ani o den později. Je to jasný?
Jo.
Hodně štěstí.
Paul ho tam zavřel. Ani mě nepustil dál.
- Musíme ho dostat ven! - Dostat ven, ty vole, co to meleš?
- To není Alcatraz. - Máš snad lepší nápad? - Abys věděl, tak mám.
- Brian zůstane doma. - Je to jeho kšeft. - Ne, je to náš kšeft.
- Brian vymyslel plán a dobrej. - Nechápu, že tohle vůbec řešíme.
- Co na tom nechápeš? - Co si promluvit s Paulem?
Vím, že je ti Brian blízkej. Ale je venku.
Zpomal sakra, Kenny! Jedeš s náma jak s hnojem!
Jistě, slečno Daisy.
Štěstí. Je na čase ho vzít do svých rukou.
"Nevracej se bez sejfu číslo 175."
Všechno proběhlo hladce?
Kde je sakra Brian?
- Tady. - Briane!
Čau. Ahoj kámo.
Můžeme?
- Myslel sis, že bych si tohle nechat ujít? - Super.
VÝTAH MIMO PROVOZ
Pořádně. Zaber.
Tak.
Jen pojďte dál.
Ty... jsi můj.
Tak kluci, jdeme se tam porozhlídnout, ne?
Potřebuju pauzu.
- Ne, ne, jdu já. - Pojď.
Jak jsme daleko?
- V půlce. - Co?
Za 90 minut?! Panebože!
Bylo to postavený, aby to vydrželo atomovou bombu.
Tři hodiny stačí. Plán byl čtyři.
No... tak to uděláme za tři.
Tři?
- Za tři hodiny se tam nedostaneme - Ne, ale tyhle dva jo.
- Zvládneme to. - Jo. Jde se na to!
- Potřebuju čurat. - Co?
- No, předpokládám, že čurat tady asi nepřipadá v úvahu! - Jasně.
- Kam mám jít? - Tudy a poslední dveře vpravo. - Fajn.
Kenny, jak to jde, dobrý?
Všechno dobrý. Co vy?
Pomalu, ale jistě.
Tak se vyhrává každej závod.
Věř mi. Jsem si jistej, že vyhrajem.
Zvládneme to. Bez obav. Ale dávej bacha, jo?
Jasný.
Máme problém.
No tak.
- Danny, co to děláš? - To nedělám já, ale ta věc!
Ukaž. Zkusím to.
Myslím, že jsme spustili tichej alarm.
- Myslíš? - Hele, vypli jsme ho, ale asi pořád vysílá nějakej signál.
- Objevil se tam už někdo? - Co myslíš? Ne, ještě ne, ale...
- Tak co s tím mám dělat? - To se ptáš mě?
Jsi Starej Bill, tak zjistí, jestli o nás někdo neví, prosím!
Uklidni se.
Jestli jste spustili alarm,
ví o tom nějaká soukromá firma, kterou platěj.
Ne, na to kašlu. Jdeme pryč.
Už seš v tom, chlapče.
Stačí jeden telefonát a okamžitě končíš.
Nikam nejdeš, dokud nedostanu svůj sejf.
Ten dostaneš, jasný?
Do prdele!
- Byls rychlej. - S kým jsi mluvil?
Bože!
Vypněte ten krám!
O co jde?
S někým o nás mluvil. Klidně to mohl bejt Starej Bill.
- Nepřeháněj! - Slyšel jsem ho mluvit!
Spustili jsme tichej alarm.
Musel jsem si zavolat. Abych zjistil, že jsme čistý.
A s kým jsi mluvil?
S jedním...
...bejvalým poldou.
- S Billem. Já to věděl! - Je v důchodu nechal toho.
Neví o nikom z vás. Jste krytý.
Pomáhá nám, sakra.
Nic se nemění.
Jak pomáhá?
Zná chlápka z tý zabezpečovačky. Prej jsme krytý.
- A to čeká podíl? - Ne. Ne.
Teda, ne úplně. Chce jeden sejf.
Číslo 175. Když mu ho dáme, jsme vyrovnaný.
Kolik je tam těch sejfů, Briane?
Tomu říkám zatraceně dobrej obchod.
Tak co myslíš?
Myslím, že musíme dokončit, co jsme začali.
- To je šílený! - Jo, ale od začátku jsme věděli, do čeho jdeme.
- Kdyby o nás věděli poldové, už by tu byli. - To nevíš jistě!
- To riziko musíme podstoupit. - Jo.
No dobře, ty seš tu šéf.
Bože!
Slyšíte mě? Jste tam?
Zaber pořádně. Dělej! Raz, dva!
- No tak, slyšíte mě? - Jo, slyším.
Někdo je u hlavního vchodu.
A vypadá to, že jde dovnitř.
Sakra!
Tak už toho nech. Víš, kde jsem! Zavolali mi!
Stacy? Žádnou Stacy neznám.
Už toho mám fakt dost!
Je pryč.
- Vypadá to, že tam byl starouš první. - Jo.
- Musíme se do toho opřít, chlapi. - Jdu na to.
Napřed spravíme tu sbíječku.
- Není ti nic? - O mě se neboj.
- Bojím se o všechny. - Jo. Budu v pohodě.
Pánové, nikdy bych nečekal,
že svoje 67. narozky strávím takhle.
Jestli se tam dostanem,
budeš svoje další roky trávit jenom samejma lepšíma věcma.
Prodávají v Costa Del Sol viagru?
Jsme tam!
Bože!
Tři hodiny uběhly.
Ještě bylo třeba použít hydraulický beranidlo,
abychom se dostali dovnitř...
a vzali si svůj podíl kořistí.
Musíme odtlačit tu skříň na druhý straně.
Je zapuštěná do betonu, seshora i zespoda.
- Bude to chtít zabrat. - Ale nesmíme jí přitom poškodit.
Přesně tak.
Pomalu, ale jistě, kluci.
Tak se na to musí.
- Počkat. - Víš vůbec, co děláš?
- Jasně že vím, co dělám! - Pusť mě k tomu.
Řekl jsem, že to udělám!
- No tak. - Nesahej na mě! - Briane!
Briane!
Briane? Briane! Jsi v pořádku?
- Co ti je? - Briane, co se děje?
- Briane! - Briane!
- Má puls? - Spálili jsme to.
Ukázalo se, že odešel kabel u kompresoru.
Součástka za patnáct liber nás právě stála čtrnáct milionů.
- Jo, Terry. Jsme v pěknejch... - Sakra. - ...sračkách.
Sakra!
- Je konec! - Sakra! - Cože? - Je konec!
- Kenny, zadní vchod, pět minut. - Už jedu.
Jenže, co Terry?
Jdeme. Je konec. Pojď, chyť ho.
- Denny, vyčisti to tu. Hoď sebou. - Kurva!
Kurva!
A najednou... bylo po všem.
Byli jsme tak blízko, že jsem to cejtil.
Ale teď cejtim... jen beton.
Co se stalo? Co je s Brianem?
Kde máte výbavu?
Jeď!
"Nevracej se bez sejfu 175." "Kde je můj sejf?"
Vyliž si, Franku!
"Máš 24 hodin, abys dostal můj sejf, jinak je po nich."
Sakra!
Sakra! Do prdele!
Čau chlapi.
Dáme kulečník?
Tak jindy.
- Můžu dostat pivo? - Moment.
Danny! To je Brian!
Haló?
Hele, hele uklidni se! Co to děláš, magore?
To jsme my.
Já myslel...
Promiň.
- Omlouvám se. - V pohodě.
Podle toho, co říkal Brian, tak chápu, že se bojíš.
Co ještě říkal?
Že to máme dodělat.
Určitě už tam byl Starej Bill, jste blbý?
Byl jsem tam.
Je to tam mrtvý.
Nikdo netuší, že jsme tam byli.
A co ten kompresor?
Tak co myslíš?
Jdeme na to.
Tak... tady jste, krasavci!
Počkej, počkej.
Tohle se ti bude líbit. Zkusíme to.
- Ne, ne, ne. 175. - Jasný. Je jich tu dost.
- Terry? - Jo. - To je ten můj.
Rozumím.
- Tak jo. Já jdu. - Vždyť je jich tu ještě tolik!
Mám, co jsem chtěl. Kdyby něco...
- Měj se, chlapče. - Zlom vaz.
Lezu!
- Ten je jak dítě v cukrárně. - Říká se, že sladkosti kazí zuby.
Jo. A proto máme zubaře.
Hele, ty běž. My to zvládneme.
Bylo mi ctí.
Snad se ještě uvidíme.
Hele, jenom poslouchej.
Musím rychle pryč a dobře zaplatím.
Jo, jo. Tady mi zastav.
Sakra! Tys vykrad státní pokladnici?
Na.
Tím jsme vyrovnaný.
Jo, to asi jo.
Tohle auto nesnáším.
Rád jsem tě viděl, Jidáši.
Tak, a je to.
Mám kameny, peníze i ten sejf.
Někdy stačí jeden den.
Teď už jen musím zajistit, že z toho všichni vyváznem čistý.
Nelhal jsem, když jsem řekl, že věřím Jackovi.
Věřím mu, že udělá to, co mu jde nejlíp.
Udělals to zase, že jo?
Proč jsi mi nezavolal?
Věděl jsem, že ti to Jack řekne.
Tady to je, vezmi si to a jdi.
Vezmu si víc než to, kámo.
Frank by mě vždycky podvedl. To už jsem věděl dávno.
Ten pytel. Hned!
Myslím, že tohle patří mně.
O žralocích byste měli vědět jednu věc.
Bojí se jediný věci.
- Většího žraloka. - Proč je tady?
Chtěl po mně ten sejf přece.
A že když mu ho nepřinesu, tak nás všechny napráská.
Tak se podíváme, co si to objednal.
Ne!
Dobře.
Jo.
Fajn.
Bylo mi ctí spolupracovat.
- Vem si to, Franku. - Dobře.
Vem si ten sejf a běž.
Teď jsem asi tvým dlužníkem.
Nic nechci, jen nech mě a mou partu na pokoji.
Jasně.
Nakonec jsi dokázal nemožný, co?
- Měl jsem štěstí. - Štěstí si každý zařídí sám.
Ne. Musíš ho ukrást.
Jednu věc pro mě udělat můžeš, Franku.
Čeká nás spousta obchodů, Francisi.
Pro mnohý je tenhle život závislostí.
Už se těším.
Pro mě ne.
Já si dokážu představit předčasnej důchod někde na slunci.
Co?
Chcete vědět, co se stalo s ostatníma?
Do trezoru v centru Londýna se vloupali zloději.
Vykradli obsah více než tří set bankovních sejfů.
Loupež se stala v úschovně šperků Hatton Garden.
Spáchali tu největší loupež v historii.
Chodili po vodě, a to beze srandy.
Měli víc prachů, než si dokážete představit.
Když se ale nechcete nechat chytit,
musíte být naprosto nenápadný.
Nepřehánět to, neukazovat peníze, ani nic drahýho.
Musíte tiše splynout s okolím.
Nechcete, aby ta radost, kterou cítíte, někdy pominula.
Ale kvůli tomuhle chlapovi... trvala radost jen šest tejdnů.
Byl jsem tam. Je to tam mrtvý.
Kenny to tam jel druhou noc prozkoumat.
Jenže místo v neoznačený dodávce
se rozhodl jet vlastním autem.
ŠEST LET
Bylo kolem toho tolik ohně,
že se popálil každej, kdo se dotknul.
Někdo zaslouženě víc než ostatní.
Frank dodržel slovo.
A udělal to, co jsem po něm chtěl.
Jo... a proč nechytili mě?
Dejte mi aspoň jeho jméno.
Je mi líto.
Zapomněl jsem ho.
Jméno?
"Chybíš mi, tati. Dej si pivo a potkáme se tam."
www.Titulky.com