Прицели се!
Умираме защото искаме земя и свобода!
- Да живее Мексико! - Огън!
Убий ме! Убий ме, копеле!
От 1905 до 1912 Мексико беше потънало във вечни борби.
В продължение на десетилетие беше опостушавано от терора на мародерски банди.
Управляващите и съпротивата се бореха за властта.
И борбата нямаше граници.
.: КУРШУМ ЗА ГЕНЕРАЛА :.
- Ей, къде отиваш? - Назад, на опашката!
Билет за къде?
До къде стига влака?
- До Дуранго. - Много добре.
Билет до Дуранго.
Господине!
Американец ли сте?
Харесваш ли Мескико?
Не. Не много.
Участват Джан Мария Волонте
Клаус Кински
Мартин Бесвик
Лу Касъл
и със Хейме Фернандес
Сценарист Салваторе Лоранни Адаптация и диалог Франко Солинас
Музика Луис Бакалов Енио Мориконе
Оператор Тони Сечи
Резисьор Дамяно Дамяни
Ей, я виж! Там има човек!
Спри! Машинист!
Спри, за бога!
- Защо спираме? - Не знам.
Машинист!
- Защо спираш? - Има човек на линията.
Човек? Какво прави там?
Окован е с вериги. Офицер е.
- Жив ли е? - Да, жив е.
Сержант, махнете човека от линията.
Вземи двама и го освободете.
С униформа на капитан е.
- Какво става? - Какво има?
Лейтенант, по-добре да се махаме!
Тук сме изложени на прицел!
Машинист!
Дай напред и се приближи.
Внимавай с човека на линията.
Добре, лейтенанте.
Не мога да приближа повече.
Сержант Раул, идете отпред и махнете човека!
Да, господине. Мачадос, Гомес, вървете и махнете човека.
Чунчо е тук!
Махам се от тук! Ще ни избият един по един!
Родригес, върни се! Полудя ли?
Върни се!
Лейтенанте, да се махаме докато можем!
Кажете на машиниста да тръгва преди да са ни избили.
Капитане!
Капитане, аз съм лейтенант Алваро Ферера!
От седми баталион.
Чакам заповедите ви!
Не знам какво да правя!
Аз съм капитан Енрико Санчес Кампой.
Кадрови офицер.
Съжалявам за неудобната ситуация.
Какви са заповедите ви, капитане? Кажете как да постъпя?
Това трябва сам да го решите. Вие трябва да мислите.
- Кажете ми! - Вие трябва да го измислите!
Сержант Раул!
Отговорете ми, за бога!
Сержантът е мъртъв!
Офицере, чуваш ли ме?
Предайте оръжията и амунициите си.
И ще ви оставя да си вървите у дома.
Ще ви пусна да си вървите при жените и децата.
Офицере, слушай!
Губя търпение, чуваш ли?
Когато съм нетърпелив ставам много лош!
Проклети да са.
Знаете ли кои са?
Хора на бандита Елиас, мръсната свиня!
Какво искат?
Оръжията ни. Искат оръжия.
Капитане! Дайте ми заповеди!
Защо питате мен? Що за офицер сте?
Вие сте само страхливец!
Вие знаете какво трябва да се направи!
Направете го!
Знам отговорностите си, капитане! Но не искам да умрете!
Животът на един човек е нещо, което няма значение тук.
Добре.
Момчета, офицерът е мой.
Машинист!
Пускай парата! Влакът да тръгва!
Съжалявам, капитане! Съжалявам!
Не уважават дори собствените си офицери.
Мартинес, спри влака! Отрежи го!
Насам!
Хей, ти!
Защо си там горе? Опасно е.
Хей, Ечевариас!
Вижте! Влакът спря!
Бандитите!
Не се бойте! Ние изпълняваме божията воля!
Ще ви помогнем, не се бойте! Борим се за вас!
Ей, момче!
Кажи, ти ли беше този, който спря влака?
Да.
Искаш да кажеш, че ти пречука тези двамата?
Да. Намерих пистолет.
И се справи с оковани ръце?
Кажи, дете, искам да знам. Как успя?
Как можа да стреляш с пистолета окован така, а?
Ето така.
Убеди ме, по-полека. Кажи ми нещо...
Защо го направи?
Водеха ме към границата.
- Границата? - Точно така.
За какво?
Има награда за главата ми.
Какво толкова си направил?
Младо момче, като теб?
Много повече от един влак.
Длъжник съм ти, гринго. Дължа ти замяна за влака.
Добре, момче. Бързам. Така че, вдигай ръцете горе!
Вдигни си ръцете горе! Побързай!
Добре, момче, квит сме. Можеш да вървиш при майка си.
Момчета, само оръжията! Не се разправяйте с пътниците!
Само оръжията! Чувате ли?
И само амуниции колкото можете да носите.
- Има ли картечница? - Не, само пушки.
Къде, по дяволите, държат картечниците? Продължете да търсите.
- Висенте, има ли картечница? - Не, Чунчо.
Кой си ти?
Божи човек?
Как може религиозен човек да живее с тези бандити?
Христос е със тях, както и с нас.
Христос е на страната на бедните.
Ако си добър свещенник, ще направиш същото.
Остави го, Пепито!
- Уважавай мъртвите! - Чакай малко!
Казвам ти да го оставиш!
Уби ме!
Ще ги убият!
Убиха го! Убиха го!
Побързайте, момчета! Да вървим!
Хайде!
- Кой е тоя там? - Грингото, който спря влака.
Мило от негова страна.
Виж това! Искаш ли го?
Аделита, взех го за теб.
Къде отиваш? Ей, момче!
Отивам накъдето и ти.
Чухте ли това, момчета?
Малкото момче иска да дойде с нас.
Защо?
Не искам да ме обесят.
Това е добра причина.
- Освен това няма къде да отида. - Разбирам.
Аз спрях влака.
Не забравяй, че ти трябват хора. Изгуби няколко днес, нали?
Да, Матиас. Но няма да искаш мястото му.
Той беше луд.
Рамон! Какво да правим с това дете?
Добре, ако може да стреля.
Ако може да стреля, защо не?
Добре.
Със оковани ръце оправи машиниста.
Щом е така, можем да го използваме.
Защо пък не?
- Пикаро? - Съгласен, но да вървим.
Пепито?
Не, Чунчо. Аз съм против.
Защо не го харесваш? Защото е гринго?
Не. Просто съм против.
Каза достатъчно. Санто?
Ако иска, трябва да го приемем.
Правилно, Санто.
Но кажи му, че ако остане с нас...
Трябва да остане за винаги!
Какво ще кажеш, момче? Можем ли да ти вярваме за винаги?
Задължен съм ти. Ти ми свали белезниците.
Разбира се. Разбира се!
Вярно е!
Това може да е причина!
Момчета! Намерихме си нов партньор!
Да вървим!
Спри, моля те! Майко моя! Моля те, спри!
Не издържам! Спри!
Спокойно! Успокой се! Не мога да спра тук.
- Издръж още малко! - Не мога!
Трябва. Почти стигнахме.
Ей, Чунчо!
- Имаме 60 пушки. - Не е зле.
По 30 песос всяка, колко прави?
- 60 по 30... Много! - 1800.
1800. Много благодаря.
Ние сме 15. По колко се пада на човек?
16 сме. Не забравяй грингото.
Емилино е почти мъртъв. Защо го броим?
- Прав си, един по-малко. - По колко се пада на всеки?
120 песос.
120, разбира се. Нали ти казах.
Чу ли? Имаш 120 песос! Как ти се струва?
- Не е много. - Знам.
Когато намерим картечница ще имаме повече пари!
Много пари!
Какво има, момче?
Нищо. Какво ще правиш с толкова пушки?
Ще ги продадем. Какво мислиш, че правим?
Имаме добър клиент.
Елиас ли ги купува?
Майко мила!
Значи сме известни в Щатите? Радвам се да го чуя!
Момче, виж това. Това е великият Елиас.
Даде ми медал, когато бях с него. Това бяха добри дни.
Пикаро, изпей песента за онези дни!
- За момчето, което отива да умре. - Не искам.
Ще ти дам няколко песос, пей!
Хей, момчета!
Да се радваме, чакат ни добри дни! Да пеем! Хайде, Аделита!
Прости ни.
Прости ни, господи!
Прости ни, защото отново проляхме кръв!
И убихме много от братята си.
Но ти знаеш, че го правим само заради голямата си обич.
Заради тази голяма обич...
Като твои деца, спаси душата ни.
Луд ли е?
Той ми е брат.
Не бих предположил. Той е рус.
И какво?
Майка ни е една, но баща му кой го знае.
Много сме близки.
Той е най-добрият от нас.
И не е луд.
Благословен е.
Той е много чист.
Не знае, че оръжията, които крадем, ги продаваме за пари.
Мисли, че ги даваме като дарение.
Вярва, че Елиас изпълнява божията воля.
Къде ще се срещнем с него?
В генералният щаб.
И къде е това?
В планините. Ще видиш.
- В тези райони? - Да, в тези райони.
Първо трябва да съберем още пушки и амуниции.
- Ела. - Не.
- Защо не? - Защото тази вечер не искам.
Емилино?
Да, мъртъв е.
Нощем тук става студено.
Когато спиш навън.
Момче...
Мисля, че Аделита те харесва.
Пази се от Пепито!
Лека нощ.
Момче, което не пие, не пуши.
И не иска жени...
- Какво те интересува, момче? - Пари.
- Искам да видя коменданта. - Стража!
Комендантът е зает.
Каква работа имаш с него, гринго?
Искам да му предам тези двамата.
Какво са направили?
Нападнаха влака в който пътувах.
Нямаше ли още от тях?
Не, само тези двамата.
Само двама не може да са много опасни.
- Какъв си ти? Барабанист? - Да.
Какво е това? Знамето ти?
Ще те науча аз теб!
Вкарайте го вътре! Хайде, мърдай! Влизай вътре!
Ти също. Идвай!
- Продължавай! - Не ме бутай!
Мърдай по-бързо!
Влизай вътре, свиня!
- Върви извикай коменданта! - Да, сър.
Ей, ти! Какъв гринго си? Англичанин?
Американец.
Американци! Нямате много сърце, но много долари!
Кой ти даде този медал, а?
Шефът на бандата ти?
За хората, които си пречукал?
Може би сега е ред да пречукаме теб?
Днес ли да те застреляме?
Или да те застреляме утре?
Може да те застреляме днес.
Може да те застреляме утре.
Какво? Скубеш ми мустаците?
Точно така. Скубя ти мустаците.
Тогава и аз ще ти направя нещо.
Спри или ще стрелям!
- Комендантът идва. - Къде е?
Къде е той?
Този господин американец.
Аз съм комендантът, Фернандес Монтоя.
Не пипай Аделита, или ще те убия!
Какво виждаш? Каква е? Руса? Брюнетка? Хубава ли е?
Господа, приятно ми е да ви уведомя, че ще бъдем посетени от хубава жена.
От прекрасна, красива жена.
Ти там, помогни на госпожицата с нещата.
Фернандо, иди приготви стаята. Бързо!
Добре дошла, госпожице!
Ей, момчета, нося ви поздрави от Долорес.
Почакайте, че идват.
Леко, момчета. Внимателно с това нещо.
Добре дошла, сестро, че тия офицери са гладни.
Какви сте вие, девственици?
Не, от същата партия сме. Също като тебе.
Едно моментче, господа!
Имам сестра в правителството. Казва, че там е доста добре.
Свикнала съм да си купувам хубавите неща сама.
Доня Долорес този път ни е изпратила нещо хубаво.
Ей, я виж!
Къде отива?
На оръжие! На оръжие!
Сержант, свирете тревога!
Нападат ни! Свирете тревога!
На оръжие!
- Аделита, добре ли си? - Добре съм.
Застреляйте човека при прозореца!
Аз ще се заема с този!
Еухенио, вземете пушките!
- Има ли картечница? - Не.
Продължавай да търсиш.
Полека! Полека, приятел.
Ще направим каквото искате. Но моля, не ни застрелвайте!
Полека!
Има ли картечници тук, а?
- Не, само жени. - Побързай.
Какво проклето място е това? Да нямат една проклета картечница!
Избийте ги всичките!
Прицели се! Огън!
Видя ли ги тях? Да не се уплаши?
Страхливец! Какво очакваш от него?
Спри!
Не! Не, моля!
Хайде! Да вървим!
Вода! Вода!
Хайде!
Излезте от там!
- Мърдайте, господа! Хайде! - Можем да се разберем нещо.
Невъзможно. Нямаме време за това.
Моля, господа, покажете малко достойнство!
Оставете ги на мен. Това е за мен.
Хайде! Хайде, бързо!
Какво ще правиш?
Слизай долу!
Махнете стълбата!
И хвърлете ключа в реката!
Така ще умрете!
Смъртта ще е бавна.
Ще имате много време.
Молете прошка за греховете си!
Санто, има време за проповеди, но не сега!
Хайде, да се махаме от тук! Да вървим, момчета!
Спрете!
Не давайте медали на престъпници!
Те са убивали деца и жени!
Измъчвали са хора!
И сега удари часът за вас!
Бог ви прокле да платите за всичко!
Проклинам ви всички! Чувате ли?
Убийци на Мексико! Предизвиквам ви!
Този човек е лунатик!
В името на отеца!
И сина!
И светия дух!
Амин!
Ей, момче, искам те с амунициите!
Момче, изчезвай от тук!
Чунчо!
Сан Мигел е свободен! Освободили са се!
- И бандитите? - Избягали са!
Добра новина. Време беше.
Момчета, отиваме в Сан Мигел.
Тази нощ ще спим удобно и не сами!
Какво има сега?
Страх те е, че няма да си намериш момиче в Сан Мигел?
Бъди по-самоуверен.
Не ставай глупав, момче. Вярвай ми, ще си намериш някоя.
Трябва да доставим оръжията на Елиас!
Преди да отидем в Сан Мигел!
Да вървим!
Ако първо отидеш в Сан Мигел няма да съжаляваш.
Да вървим.
Тя е права.
По-добре ела, или врагът може да те хване.
И тогава празникът ще свърши, момче!
Хайде, момче! Да вървим!
- Да вървим, Пепито! - Ще се видим там!
Да живее! Да живее Сан Мигел!
Чунчо!
А, Раймундо!
- Ти, магаре! - Приятелю!
Радвам се да те видя! Луди човече, къде беше?
Чакай малко! Какво е станало с ръката ти, Раймундо?
Изгубих я.
- Къде? - В битка. Миналото лято.
Командирът ми каза: Войнико, ти направи каквото можа.
Даде ми малко пари и ме прати у дома.
Ами ти?
Аз съм с момчетата ми. Бием врага.
Отнемаме оръжията и амунициите им. Много оръжия.
- Носим ги на Елиас. - Радвам се.
На Елиас му трябва всичко.
- И кой е този? - Той е гринго. С нас е.
Добро момче. От Съединените щати.
Съединените щати се бият с нас!
- Но той няма нищо общо с тях. - Може би!
Неговата страна помага на врага.
- Защо го правят? - Защо?
Аз не съм свързан с президента на Съединените щати.
- Не е свързан! - Ти какво мислиш?
Аз мисля също като Чунчо.
Ние отнемаме оръжията от врага и ги предаваме на Елиас.
Той се обиди.
Хайде, Раймундо! Да отпразнуваме срещата с нещо за пиене!
- Хайде! - Чакай малко!
Първо трябва да се погрижим за дон Фелипе.
Кой е този дон Фелипе?
Шефът на този град.
Народно дело.
Момчета, трябва да помогнем на хората да се погрижат за дон Фелипе!
Войниците ще ни помогнат!
Идват тук.
Знам.
Росарио!
- Какво ще правиш? - Каквото ти трябва да направиш.
Не, Росарио! Това не е добре.
- Не, Росарио! - Те ще ни убият!
Аз трябва да се заема с това.
- Не бъди страхливец. - Можем да говорим с тях.
Раймундо е разумен човек.
Само се надявам, че няма да ни направиш за смях.
О, Боже! Росарио! Чувствам се зле!
Рафаел!
Това не е страх! Не ме е страх, повярвай ми!
- Рафаел! - Да, госпожо?
- Болен съм, Росарио! - Рафаел, ела тук!
Помогни ми! Бързо!
- Чувствам се зле. - Помогни ми!
Почини си, скъпи.
Ще говоря с бунтовниците вместо теб.
Не пий! Това е шампанско. Ще те разболее.
- Жаден съм. - Пий нещо друго.
Дръж го настрана докато си тръгнат!
- Пий вино за да нямаш проблеми. - Искам да видя дали е добро.
Добър ден.
Чувствайте се като у дома си.
Бихте ли седнали?
Беатрис! Побързай!
Донеси червено вино и още храна.
Седнете, момчета. Ти също, Аделита.
Госпожо, къде е дон Фелипе?
Дойдохме тук за да говорим с него.
Госпожо!
Моля, госпожо...
Бихте ли ми подали сиренето, ако нямате нищо против?
- Разбира се. - Благодаря.
Госпожо, бъдете така добра и повикайте съпруга си.
Съпругът ми си почива в момента.
Може би бихте говорили с мен.
Не е същото, госпожо.
Какво искате всъщност?
Вие сте...
Раймундо, нали?
Да.
Надявам се, че семейството ви е добре.
Откога се интересувате от семейството ми, госпожо?
Добре. Дошли сте тук да искате пари.
Така ли е?
- Не. - Тогава кажете.
Струва ми се, че никога не сте искали нищо друго.
Вярно е, че сме искали пари. Но съпругът ви никога не ни даваше.
Вместо това ни даваше куршумите на убийците си.
Това не е вярно. Никога не ги е викал в това село.
Вие не знаете истината, госпожо. Викал ги е много пъти.
Съпругът ми винаги е бил против проливането на кръв.
- Съпругът ми... - Съпругът ви е отговорен за мъртвите ни.
Да не говорим за миналото.
Нека да се разберем.
Разумно.
- Какво искате от нас? - Земя, госпожо.
Много добре. Ще видим какво можем да направим.
Забравяте, госпожо.
Тя вече ни принадлежи.
Вие сте бандити!
- Вижте, сеньора... - Да?
Истината е че...
Тези хора тук искат да убият съпруга ви.
Защо?
Защо искат да го убият? Защо ще го правят?
Какво е направил на хората ви?
Защо ми го казвате вие, не другите?
Защото...
Другите не знаят как да се изразят.
Не са се научили на добри маниери.
Не говори с тях, Росарио.
Каквото и да кажеш е все едно. Безполезно е.
Значи така, Раймундо. Решили сте да ме убиете.
Защо? Каква е причината?
Само защото съм богат?
Не, господине.
Защото ние сме бедни.
И вие направихте всичко за да остане това така.
- Кой е този чужденец? - Работи за приятеля ни Елиас.
Дошъл е тук за да ни помогне.
Тогава, може би, той ще ми каже защо трябва да бъда убит.
Може би мога, а може и да не мога.
Фелипе! Фелипе, какво става там?
Тази работа може да не ни е приятна.
Но в този живот всички умираме неочаквано.
Неочаквано.
Искам да ви помоля за една услуга.
Каквото поискате. Кажете.
Искам да се сбогувам с майка си и после...
И искам думата ви, че ще пуснете жена ми да си върви.
Какво ще кажеш, Раймундо?
Хубаво.
- Добре. - Обещавате ли?
Обещавам.
Но побързайте.
Сбогом. Извини ме, ако случайно съм те разочаровал.
Само исках най-доброто за теб.
Какво има, Фелипе?
- Какво искат тези хора? - Нищо, майко.
Само трябва да отида някъде с тях.
Фелипе.
- Що за пушка е това? - Много точна.
Не е зле. Харесва ли ти?
- Тогава вземи я. Подарявам ти я. - Бандити!
Страхливци! Махайте се от тук!
- Чакай малко! - Махайте се от тук!
Вън! Вън всички! Излизайте от къщата ми!
- Давай, викай! - Бандити!
Всички ви ще видя обесени!
Казах да излезете! Мръсници такива!
Убиец такъв!
Излизайте, вие...
Съжалявам.
По-добре се пригответе за път, госпожо.
Сигурна ли сте, че искате да си вървите, госпожо?
Хубава си. Харесват ми червенокоси.
Нали даде на мъжа и честна дума?
Думите ми ги отнася вятъра, момче.
Не ме мъчете. Пуснете ме да си вървя!
Не. Първо малко ще отпразнуваме свободата си.
Нямаме време за губене тук!
Защо си толкова загрижен?
Бях само на 15, когато хора като дон Фелипе ме изнасилиха.
Защо тази жена трябва да е третирана различно?
Защо?
Аделита! Аделита, виж!
Виж какво ти намерих! Нали е хубаво?
Ела да го пробваш!
- Хайде, момче, правя парти! - Така ли очаквате да забогатеете?
Не говори така, момче!
Който си губи времето с глупости, никога няма да е богат.
Ядосваш ме!
Чу ли това? Хлапето иска госпожата!
- Сеньората иска нас. - Отвратителен си и вониш като пръч!
Кой вони като пръч?
Защо, Чунчо? Защо направи това?
Чунчо, защо?
Чунчо! Какво направи?
Защо? Защо уби Гуапо?
Защото...
Гуапо...
Искаше да убие момчето.
И момчето...
...е мой приятел.
И не беше ли Гуапо твой приятел?
Гуапо...
Той е мъртъв.
Не се тревожи за него.
Еуфемио, какво става навън?
Проклетият дон Фелипе има автомобил. Ела да го видиш.
Ела! Ще се повозим!
Сбогом, Рафаел.
Доволен ли си?
Чакай малко! Чакай малко!
Ще отидем до Сан Мигел с автомобил!
Това е велик ден за нас!
Натисни клаксона, момче! Натисни клаксона!
- Какво е това нещо? - Това е лост.
- За какво е? - За смяна на скоростите.
- За смяна на скорости. - Не разбирам.
Ей, конете са по-бързи!
Ей, по-бавно с конете!
Дон Фелипе, що за кола е това? Конете са по-бързи от нея!
Защото сме твърде много.
Чу ли, момче? Хайде, изчезвай!
Изчезвай ти казах!
Така е по-добре.
Сега се движим по-бързо.
Това ми харесва.
Радвайте се, момчета!
Да живее народът на Сан Мигел!
Тишина!
Тук сме за да ви кажем...
Че няма да оставим населението на Сан Мигел без водач.
Сега трябва да изберем нов лидер.
Нов лидер за народа на Сан Мигел!
- Искат теб. - Не, не.
- Трябва да си луд. - Но те те искат!
Приятели, тишина!
Това е невъзможно.
Първо...
Защото не съм от Сан Мигел.
Второ...
Защото аз съм боец и трябва да продължа да се бия.
Трето нещо...
Защото аз не знам да чета.
Нито дори да пиша.
А лидерът трябва да знае всички тези неща.
- Раймундо, знаеш ли да четеш и пишеш? - Не, не знам.
Кой от вас, хора, може да чете и пише?
Педрито!
Аз знам кой! Педрито!
Не, не мен. Моля ви! Не мен.
Педрито, ела тук! Пуснете момчето да мине!
- Сигурен ли си, че можеш да четеш и пишеш? - Да, господине.
- Ама добре? - Доста добре.
- Баща ти богат ли е или беден? - Беден е. Обикновен селянин.
А как тогава се научи да четеш и пишеш така добре?
Учител ми е свещенникът.
Обичаш ли селото си, Педрито?
Да, много.
- Наистина ли мислиш така? - Наистина, да.
Казва че мисли така и наистина е така.
Много мислят, че е млад Педрито.
Но тогава ще имате за нов лидер млад човек!
Прав ли съм?
Чест е за мен, да ви представя...
Новият ръководител на Сан Мигел.
Музика! Какво чакате?
Изглеждаш чудесно, Аделита.
- Какво има, гринго? - Нищо.
Просто искам да се извиня, че не съм те видял преди.
Радвам се, че си ме забелязал.
Много мило. Мислех, че не харесваш жени.
Сбъркала съм. Харесваш ги.
Нали?
Страх ли те е?
Заради Пепито?
- Не. - Тогава какво?
Усложнения.
Разбирам.
Това е много лошо.
- Тогава за какво дойде? - Да кажа довиждане.
Тръгвам си.
- Но ние също. - Кога?
Утре.
Не.
- Никога няма да измъкнете Чунчо от тук. - Не е вярно.
Предпочита жените пред битките.
Разбирам.
Харесват му наздравиците на тези пияни селяни.
Чунчо е лъжец.
Не искам да оставам.
Искам си парите.
Пепито знае ли това?
Още не.
Къде е този глупак?
Пепито!
- Какво има? - Ела насам. Искам да говоря с теб.
И не пий толкова.
Какво има?
Писна ми.
Искам да вземеш решение.
Не искам да прекарам остатъка от живота си на кон.
Чакайки за пари от бандити.
Аделита, не те разбирам.
Разбира се, че не.
Защо губим време тук?
За да си пее Чунчо и ти да се наливаш?
Кога ще се оженим както ми обеща?
Искам да вървим.
Нали знаеш... Когато това свърши...
Ще се установим.
Това пътуване завърши тук.
Попитай грингото.
Какво говори тя?
Само ти казва, че Чунчо няма намерение да напусне този град.
Кой ти каза?
Върви го питай. Той е там.
Какво чакаш? Върви го питай!
Питай го!
Ако искаш...
Ще те взема с мен в моята страна.
Какво искаш да кажеш?
Съединените Щати?
Шегуваш се.
- Харесваш ли ме? - Разбира се. Харесвам те много.
- Да вървим. - С удоволствие.
Чунчо!
Какво?
Искам да говоря с теб.
- Утре. - Не, сега! Кога тръгваме от тук?
Ще ти кажа кога!
Когато аз кажа! Когато аз съм готов!
- Да вървим! - Веднага идвам. Ти върви там и пий.
Съжалявам за лошите маниери.
- Какво ще правя с това? - Гледай да очистиш 20 противника. Върви.
- Не знам как да я използвам. - Тогава ми я върни!
- Къде отиваш? - Раймундо! Картечница!
Намерих картечница!
- Каза ли на Чунчо? - Още не.
Картечница?
Намерихме картечница в склада! С много амуниции!
- Най-после! - Нова е! Никога не е използвана!
- Къде е? - Ще ти покажа!
Да вървим!
Къде отиваш, миличък?
- Прави 20 изстрела наведнъж! - Не вярвам.
Това е невъзможно.
Може да убие 1000 души.
Отдръпнете се!
Прекрасна е! По-хубава от всяка жена!
Ей, Санто! Преди да ни атакуват гледай да сте готови!
Сега като имаме картечница нещата са различни, нали?
Бог е на наша страна, Чунчо!
- Нещо ново там горе? - Нищо.
- Отваряй си очите! - Не се безпокой, Чунчо!
Така те искам, момче.
- Какво става тук? - Готови сме. Чакаме теб.
- Готови за какво? - Да тръгваме.
И ти...
- Тръгваш с момчето? - Не, грингото тръгва с нас.
Ела с нас, Чунчо. Празникът свърши.
Много пари ни чакат.
Какво до чакаме тук? Друга атака?
Не трябва да оставяме хората незащитени. Ще бъдат унищожени!
Какво искаш? Да унищожат и нас?
Не, не сме дошли за това.
Но имаме много амуниции.
И картечницата е добре.
Имаме възможности, нали?
Защо да рискуваме живота си? Няма смисъл.
Така можем да набавим още пушки. По-добре да изчакаме.
Не. Имаме достатъчно.
- И тръгваме, с теб или без теб. - Почакайте, приятелчета.
Искате да постъпите като курви?
Може би. Но жива курва е по-добре от мъртва и честна.
Приятел...
Курвата си остава курва.
Така е.
В такъв случай си искам моята част от оръжията.
Дайте му я.
- Колко му се падат? - 30 пушки.
Също и амуниции.
Четири сандъка.
Вие, хора! Елате всички насам!
Трябва да разтоварим пушки и амуниции!
Елате и вижте тези страхливи жени!
Които бягат от Сан Мигел!
Елате и вижте тези герои!
Ей, момче!
Теб не те включвам в това.
Ти си гринго.
Защо трябва да ти пука за нас?
Бих казал същото.
Ако беше мексиканец?
Защо искаш да останеш?
За да помогна на тези хора!
- Заслужава ли си? - Разбира се!
И те са хора като нас, като теб.
Ела тук, старче!
Те са хора, момче! Бедни и мръсни, но човешки същества!
Като всички! Виж го!
Няма бръснар тук, не използва парфюм.
Но е човек! Също като мен, също като теб!
Върви, върви!
Разбираш ли ме сега, момче?
Не.
Гринго!
Идваш ли?
Да вървим! Сбогом, шефе Чунчо!
Чунчо...
Може би ще минат и без твоята помощ.
Трябва да се погрижиш за себе си.
Просто не можеш да направиш повече.
Идваш ли с нас?
Не, аз оставам тук.
Сбогом.
Късмет, Чунчо!
Вървете, вървете!
Вървете си вземете златото!
Мислите само за злато!
Продавате приятелите си за пари.
Хайде да вървим!
Хей, какво правите? Къде отивате?
Напускат. Изоставят ни.
Ето така.
Дай това!
Това да не е тояга?
Да не е пика? Пика ли е?
Да не е пика? Не.
Хайде, кажи ми! Не!
Това е пушка! Маузер!
Истинска пушка! Погледнете всички! Хубава е, а?
Отваряте!
Зареждате!
Заключвате!
Прицелвате се!
Стреляте! Ясно?
Сега опитай ти.
Опитай, Пабло! Не е толкова трудно.
Отвори.
Зареди.
Заключи.
Прицели се.
Стреляй...
Кой го е изгубил?
Това ли е всичко? Свършихме ли с урока?
- Питам се защо останах с теб? - Да, защо?
Защо искате да сте с мен? Защо?
- Защо? - Защото се харесваме.
Къде отиваш?
Чунчо! Какво сбъркахме?
- Дай ни друг шанс! - Урокът завърши.
Сега можете да се избиете помежду си.
Това е добре.
Донесете картечницата.
Достатъчно. Вървете да си играете.
Изчезвай!
Самотна съм.
Остави ме на мира! Не те искам!
Върви! Влизай вътре!
Ако ти дойдеш.
Махни се от там!
- Какво има? - Досажда ми с глупости. Тревожи се.
Знаеш ли, мислех си...
Може би не трябваше да ги оставям да напускат Сан Мигел.
Щеше да е по-добре да сме всички тук. С пушките и амунициите.
Имаме маузери, картечница и всичко, което ни трябва.
Докато ти и аз сме тук, никой не може да ни бие.
Знам. Знам всичко това.
Елиас може да използва оръжията по-добре от нас.
Кой знае? Чудя се дали Елиас ще види някога тези пушки.
Защо?
Защото не съм сигурен дали момчето и останалите ще намерят пътя до него.
Но ти им обясни пътя!
Казах им: "горе в планината"! В голямата планина.
Това е което им казах. Не можех да им начертая карта.
- Но Елиас се нуждае от тези оръжия. - Знам.
Да не мислиш, че не знам?
Изчезвай, зает съм!
Имам идея...
Ако бяхме сигурни, че войниците няма да дойдат тези дни...
Бих могъл да ги последвам.
Да ги настигна...
И да се върна тук.
Възможно е, нали?
Но е важно да останеш.
Да, да. Знам, знам.
Чунчо!
Ограбили са ни!
- Взели са картечницата! - Сигурен ли си? Кога?
Тази сутрин. Преди да тръгнат.
Взеха я от твое име.
- От мое име? Кой я взе? - Не знам. Един от всичките.
- Пикаро? - Да.
Чу ли това?
Ти си този който знае да чете и пише!
Санто!
Тръгвам!
Къде ми е конят?
Чунчо!
Дай ми шапката!
Върни се бързо, братко! Чунчо!
- Да? - Ще се върнеш ли?
Не се тревожи! Утре се връщам с картечницата!
Върни се!
Това е Чунчо!
Пикаро!
Еуфемио!
Доведи ми коня!
Изчезвай! И не крадете отново картечницата, използвайки името ми! Ясно ли е?
Щастлив ли си?
Можем ли да тръгваме?
Стой! Ела тук!
Ела тук!
Какво има?
Когато карам оръжията на Елиас е много рисковано. Могат да ни видят.
Има друго място, където можем да вземем парите по-безопасно.
- Да вървим. - Не искаш ли да видиш Елиас?
Разбира се, че искам, момче.
Но за сега...
Доволен съм да видя банкнотите с лика му.
Е, момиче? Да вървим!
О, вижте!
Чунчо, хората на Елиас идват!
Може би идва да ни плати.
- Ето ги и другите. - Не!
- Това е нападение! - Пепито!
- Нападат ни! - Пепито!
- Къде са другите? - Там, при водата.
Какво има?
Нападение!
- Вярно. Нападат ни. - Пратете ни амуниции!
Момче, картечницата!
Залегни! Залегни, глупако!
Бързо!
Какво става?
Всичко наред ли е? Носите ли оръжията?
- Разбира се. Защо си сам? Къде са другите? - Заловиха ги.
Нещата се усложняват.
Спрете ги!
- Хайде, момче, стреляй! - Успокой се!
Какво чакаш? Стреляй!
Не ги пускай по-близо!
Огън, момче!
Точно така! Стреляй! Хубаво!
Харесва ми тази картечница!
Хайде, момче! Дай им още!
Прикрий Аделита!
Тук сме!
Пепито! Ето ти още амуниции! Ела ги вземи!
Мъртъв си!
Обичам те!
Елате и се бийте! Хайде, страхливи свини!
Прикривай ме, момче! Отивам там!
Ще се погрижа за тях!
Късмет че имате картечница.
Няма да избягаш!
Мъртъв ли е?
Къде, по дяволите, е скрил парите?
Как е очаквал да вземе оръжия без пари?
Къде са парите?
Може ли да не е носил?
Да не си ги взел ти, момче?
- Да и ги похарчих всичките. - Хубаво. Сега трябва да ходим при Елиас.
И Висенте е убит.
- Къде е Еуфемио? - Мъртъв.
Пепито?
Мъртъв.
Аделита...
- Аделита, какво правиш? - Тръгвам.
- Няма къде да отидеш. - Тръгвам.
Момиче...
В този живот се и умира.
- Ами твоята част от парите? - Взе ли парите?
Не. Нищо.
Ако дойдеш в лагера с нас...
Ще делим на три.
Имаш ли някакви пари?
Не те разбирам.
Не знам какво искаш. И вече не ми харесваш, момче.
Пепито е там. Погреби го.
Трябва ли да губим време и да го погребваме?
Какво има, момче?
Зле ли ти е?
Слез. Тук ще почиваме.
Нищо сериозно, момче. Просто не си свикнал с този суров живот.
Готово.
С малко топлина ще станеш като нов, момче.
Не. Това е малария.
Малария?
Моля те, вземи хапчетата от чантата ми.
Какво искаш от чантата си?
Едно малко шишенце хинин.
Малко шишенце с хинин.
Малко стъклено шишенце.
Стъклено, разбира се.
Колко?
Четири.
Ще ти дам по-добро лекарство, момче.
Сдъвчи това. Сдъвчи го! Добро е. Това е мескал!
Добро е за цялото тяло. За главоболие. За правене на любов, момче.
Сега заспивай.
И сънувай.
- Изпий това, момче. - Благодаря.
Чунчо...
Не те разбирам.
Губиш си времето тук, когато можеш да правиш други неща.
- Като какво? - Да вървиш, например.
Трябва да отидеш при Елиас и да вземеш парите за пушките.
Чаках теб. Да се оправиш.
Чунчо...
Чувал ли си за хотел в град Уолас?
Не знам нищо за хотелите.
Ако трябва да се разделим, Чунчо, ще се срещнем там.
Защо ще трябва да се разделяме?
Просто не обичам да поемам рискове.
Нищо няма да ни се случи, приятел.
Между другото, защо носиш златен куршум в чантата си?
Носи ми късмет.
Това ми го носи на мен.
- Разбирам. - И двамата имаме късмет, а?
Лагерът на Елиас е много далече.
Знаеш ли какво, момче?
Всичките пари ще са наши. Няма да ги делим.
Ей, Чунчо, още ли си жив?
Чунчо не умира. Какво става тук?
Нищо. Трябват ни още оръжия. Носиш ли?
Разбира се, че да.
Това е раят!
Раят на гладните.
- Няма много за ядене, а? - По-малко от нищо.
Имам картечница за Елиас.
- Ето малко хляб. - Благодаря, Чунчо.
Човече! Този гринго ми е приятел.
Ей, деца! Кой от вас е най-големият?
Раздели го по равно, ясно? По парче за всеки.
Побързайте.
Чакай малко.
Преброй ги!
- Пет. - Пет.
- Три. - Три.
Горе ръцете!
- Сега харесваш ли Мексико? - Все още не.
Какво правиш тук? Защо не се върнеш в твоята страна?
Продавам оръжия тук. Така живея.
Не бих продавал оръжия на хора които не харесвам.
Защото не си професионалист.
Трябва да се учиш от господин Елиас.
Никога не задава въпроси. Просто купува оръжия и плаща.
- Сбогом, малкия! - Сбогом.
Колко оцелели има от нападнатото селище?
- Не много. - Тук ли са?
Да, сър. Всички са в църквата.
- Много ли са убитите? - Да, сър. Много.
Човече... Господине!
Това е картечница.
Погледни я!
Фантастична, а? Най-модерната!
Може да стреля с куршуми за маузер!
Една... картечница...
В добро състояне.
Да побързаме.
Това е всичко.
- Колко? - Какво?
Казах колко?
5000 песос.
Добре е, нали?
Но преди да ти платя, Елиас иска да те види.
С удоволствие.
Да вървим.
Били са се смело, но не са имали оръжия. Жалко.
Нищо не са могли да направят.
Господин Елиас!
Човекът, когото искахте да видите е тук.
Влизай!
- Влез, Чунчо! - Поздрави, господин Елиас!
Имам снимка с вас. Ние двамата заедно.
Седни.
Отдавна не сме се виждали. Нали, Чунчо?
Дошъл си да си вземеш парите.
И да ви донеса оръжия. Чухте ли за картечницата? Хубава е, казвам ви.
Да.
- Колко е сметката, Томас? - Не е много.
- 5000 песос. - Плати му.
Този път, Чунчо, направи добра доставка.
- Много благодаря, сеньор Елиас. - Един момент, Чунчо.
Първо трябва да ти задам един въпрос.
На мен?
Седни.
Преди три дни е имало нападение срещу град Сан Мигел.
Почти всички жители са били избити, защото не са имали оръжия да се бият.
Истинска кланница.
- Така ли? - Така.
Един човек е можел да предотврати тази кланница.
Но този човек е предпочел да изостави приятелите си.
Това човек ли е?
Не.
Тогава какво е?
Страхливец.
И какво трябва да направя?
Трябва да го убиеш.
Всичките ти другари от Сан Мигел са мъртви.
Всички. А ти си прибираш 5000 песос.
Значи трябва да ме убиеш.
- Тук съм, господине. - Не, аз трябва да изпълня наказанието!
Той ми е брат.
Моя кръв.
И ти?
Какво ще кажеш за това?
Какво има да се казва?
Кой знае...
Може би смъртта няма да е толкова зле, ако брат ми ме застреля.
Касиер, дръж това. Там, където отивам, не ми трябват пари.
Сбогом, Чунчо.
Сбогом. Грижи се за картечницата ми.
Довиждане, момичета.
Не. Не тук, Санто. Това място не ми харесва.
Много бодли има тук.
Да продължим. Малко по-нагоре.
Санто, не искаш ли да ме изповядаш? Да ме опростиш?
За това, което направи няма прошка. Приготви се.
Да, но ти ми казваше, че бог е добър, милостив.
Бог да, аз не съм.
Добре, къде ще спреш? Реши ли?
Където си хвърля шапката.
Къде ще стреляш?
Тук?
Или там?
Къде предпочиташ?
Ами там.
Господин Елиас е бил застрелян със златен куршум.
Господин Елиас е мъртъв.
- Не банкноти, ако обичате. - Защо не?
- Не е ли същото? - Не, не е.
Казахте, че ще ми платите 100 000 песос в злато.
В злато.
Знаете ли... Изненадан съм, че успяхте.
Защо така?
Вие сте много млад човек.
Това е същото, което казахте, когато дойдох при вас.
Но съм достатъчно възрастен, за да направя каквото искахте.
Кажете, как успяте да се спасите?
Имах късмет.
Не толкова бързо.
Сметката, моля.
За това, че ви е платено.
Господин Тейт...
Много бандити скитат из страната ми.
Ако ми потрябвате, къде да ви намеря?
Ако ми потрябва злато, аз ще ви намеря. Не се безпокойте. Сбогом.
Задръж рестото.
Махайте се от тук!
Колко пъти да ви казвам, да не безпокоите клиентите?
Вървете си! Вървете си! Преди да съм извикал полицията!
А ти! Къде си мислиш, че отиваш?
Спрете това! Оставете този човек!
- Но той е опасен! - Носи пистолет!
Не се безпокойте. Той е мой приятел.
Това е само шега. Не е зареден.
- Къде беше? Чаках те. - Не трябва ли да извикам полицията?
Махайте се от тук! Всички!
Вземи го.
Не стреляй веднага. Изчакай пет минути.
Оставих ви пакет вчера. Искам да го взема.
Разбира се. Разбира се, господин Тейт.
Само един момент.
Искате да го вземете, нали?
За да е на по-сигурно трябваше да го заключа.
А, ето го. Пакетът и писмото.
Да бъде предадено на господин Чунчо Муньоз.
Сега прочетете писмото.
Скъпи Чунчо, чаках те повече от седмица, но сега трябва да напусна града.
Оставям 50 000 песос които ти принадлежат.
Това е половината от това, което спечелих с твоя помощ.
Надявам се да те видя някога. Благодаря за всичко.
Това е твое.
Джентълменът трябва да подпише.
Хайде.
Подпиши отдолу. Едно кръстче ще е достатъчно.
Така е добре.
Ела, трябва да се качим горе.
- Искате ли да извикам полицията? - Не.
Можем да си навлечем повече неприятности.
- Да не е някакъв номер? - А, не!
Ако исках да те измамя щях да изчезна с всичкото злато.
Така е.
Но защо?
Защо уби Елиас, момче?
Да, знам. Знам защо.
Заради всички тези пари, които си взел за това.
Знаеш ли какъв велик човек беше?
Само с един куршум спечели повече отколкото би спечелил за цял един живот.
Вярно е.
- И брат ми, защо го уби? - За да го спра, да не убие теб.
Вярно е.
Много вярно.
- Какво има, Чунчо? - Не знам.
Дойдох да те убия, момче. Но сега не знам.
- Кой знае? - Имаш скрупули?
Добре, щом имаш скрупули, защо не направим така...
Аз ще взема всичките пари.
Не пипай парите ми!
Аз те заведох при Елиас.
С тези пари, дори в Съединените щати...
Ще бъда ли богат?
Сега си богат човек, Чунчо.
И е време да изглеждаш като такъв.
Каква ти е професията?
Имам бизнес. Утре трябва да отпътувам за Съединените щати.
Но когато се върна, ще те потърся, защото те харесвам много.
- Как прекара снощи? - Не лошо. Тя е чудесна жена.
- Колко и даде? - Нищо. Аз никога не плащам.
- Как така никога не плащаш, Чунчо? - Защото ме обичат.
Винаги съм много добър с тях и в замяна съм доволен.
Но когато плащаш, не рискуваш усложнения.
В твоята страна може да е вярно, не знам.
Но не можеш да слагаш цена на всичко, момче!
Ей, бейби!
- Махни се от пътя ми! - Но аз бях първи!
А сега съм аз.
Така животът е по-интересен. Каква изненада, а?
- За какъв се мисли този гринго? - Винаги са такива.
Господине, обувките...
Купи си хляб.
Не!
Казах, не! Да не си глух?
Готов ли си?
Кажи ми, Чунчо, качвал ли си се на влак преди?
- 13 или 11 пъти. - Не, имам предвид като пътник?
Пътник? Не, никога.
Ще откриеш, че е много по-удобно.
Момче, ако се върнеш в Щатите, ще си в опасност! Каза ми, че има награда за теб.
Не, беше само номер, за да те убедя да ме вземеш с теб.
И белезниците?
- Взех ги от един убит войник. - Разбирам.
Но как се сети за нападението на влака?
Трябваше да се присъединя към бандитите за да намеря Елиас.
За две седмици разбрах, че всички влакове носят оръжия.
- И могат да бъдат нападнати. - Точно така.
Момче, ти си много интелигентен и никога не правиш грешки, а?
- Можем да си запазим купета. - Ти си ми приятел, нали? Вярно нали?
Харесвам те. Жалко, че трябва да те убия.
- Какво говориш? - Не, не, момче. Приключвам.
Но, Чунчо, това няма смисъл! Ти си богат! Защо трябва да убиваш?
Трябва, момче. Трябва!
Защо искаш да ме убиеш?
- Кой знае? - Кажи ми, защо трябва да го правиш?
Кой знае?
Какво искаш да кажеш? Кой знае? Ти знаеш защо. Трябва да знаеш!
Не знам защо. Само знам, че трябва да те убия.
Чакай малко! Кажи ми защо?
Върни се в Съединените щати, момче!
Не купувай хляб с тези пари, човече!
Купи динамит! Чу ли?
Динамит!
Превод и субтитли PGN 2005