Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
BARBIE V LABODJEM JEZERU
Kaj je narobe, Shelly?
Ne morem spati, postelja je tako trda.
Spominjam se svojega prvega spanja na taborjenju.
Traja dan ali dva, da se je privadiš.
Nikoli se je ne bom privadila.
Moraš se odpočiti za jutrišnji tek. Ti si del ekipe.
Nekdo drug lahko tekmuje namesto mene.
Ne bo enako, če te ne bo zraven. Zares bi te pogrešali.
Le domov si želim!
Poglej tja. Ali vidiš tisti dve veliki zvezdi in štiri majhne okrog njiju?
Nekaj takega, ja.
To je ozvezdje Sitnes. To je labod.
Predstavljaj si, da so prve zvezde vrat, velike so telo, ostale okrog pa krila.
Vidim ga!
A si vedela, da je bilo nekoč dekle, ki se je spremenilo v laboda?
Se je? Kako?
Ime ji je bilo Odette.
Delala je v pekarni, skupaj s sestro in očetom.
Ampak rekla si, da je labod! - Ne takoj.
O... Oče!
Odette, ti si čudovita plesalka, skupaj s sestro bi morala na vaški ples.
Da bi vsi strmeli v mene? Ne morem.
Pa bi se vsaj malo zabavala... Oh, koruzni kruh!
Sladki kolači, tvoji najljubši.
Dodaj še čokolado, ti so meni najboljši! -Prav.
Mmm... Čokoladni piškoti.
Preveč naporno delaš oče. - Kaj pa naj, vidve z Marijo vse sproti pojesta.
Še malo hitreje, pa bi letela. - To je ideja.
Pridi, greva skupaj. Všeč ti bo.
Hvala, ampak...
Ne hvala, prav! - Prav.
Izvoli! Mislim, da se ti bo zajtrk prilegel.
Jabolčna pita, sok. Zlata si, Odette.
Kmalu se vrnem.
Ni bila to tvoja sestra? - Prišla in odšla, oče.
Priletela je, kot da ima krila.
Ohoho, kaj pa štiri od štirih?
Kaj pa praviš, če zadenem tisto vrečo tam?
Ha, ha, ha, vse do tja kaj! Se šališ?
To je nemogoče.
Moje najljubše besede.
Neverjetno.
Ho, ho, ho, neverjetno vaša visokost. - Mislim, da si pripravljen.
O presneto! Hmm...
Mati! Oprosti!
Več prakse s tarčo?
Prišla sem ti izročit to.
Seznam princes, ki se bodo udeležile plesa na dvoru.
Več princes bo na voljo, treba si je izbrati nevesto.
Utrujena sem že, sin. Kmalu bo treba prevzeti prestol.
Svoja zlata leta hočem preživeti, tako, da razvajam vnuke.
Saj veš, da se bom enkrat poročil! A prej še hočem kaj, raziskati, potovati.
In tudi boš, ko bom že imela vnuke.
Ha, ha, hej ti!
Prav, prav.
Izvoli.
Ne morem verjeti.
Ušel bo, dajmo ujemita ga.
Dajmo ga.
Stojte! Ranili ga boste!
Pazite!
Imam ga! Pravega samoroga. To bom dobro zaslužil.
Ne!
Hej, kam je šel?
Počakaj!
Počakaj pri miru!
Lahko je tebi govoriti. Nisi se ti zapletla.
Ti govoriš?
Seveda.
Torej, ali boš stala tam z odprtimi usti, ali me boš odvezala?
Prav. -Saj je vseeno, se bom pa sama.
Auuuuuuuuu.
Počakaj, prerezala bom z nečim.
Seveda, ti kar daj.
To je človek! Točno tu. Človek!
Ne, ne, naj jo kdo ustavi!
Povej mi, ko bo končano. -Ne, opazujmo.
Kje si to dobila? -Na velikem drevesu tam.
Mislim, kar tako si ga vzela?
Oprosti, dala ga bom nazaj.
Tako. Vedela sem, da bo uporabno.
A ste videli to, visokost?
Ste! Uporabila je kristal.
Zelo mi je žal.
Prosim, nikar se ne opravičuj. Na tebe čakamo že dolgo časa.
Na mene!
Najprej se ti zahvaljujem, ker si pomagala Lilah.
In ti... Dobro veš, da se ni dobro potikati po človeškem svetu.
Bitja iz začaranega gozda lahko.. -Vem. Ubije človek.
Vse je končano. Umiram! Zbogom svet.
Kaj bom storila s teboj?
Samo pomagati sem hotela.
Mislila sem, da bom v vasi našla kaj, da uženemo bedaka.
Kako ti je ime, draga moja?
Odette.
Prav Odette, ali veš kaj držiš v roki?
Jaz... Pravkar sem ga hotela vrniti.
Čarobni kristal pripada sedaj tebi.
Njej...? Kako pa nas bo ona rešila?
Morali ste me zamenjati z nekom drugim.
Leta nazaj, je v začaranem gozdu živel z nami tudi moj bratranec Rothbard.
Ko je prišel čas, da najin stric, Kralj, izbere naslednika.
Je izbral mene, ne bratranca.
Rothbard je ponorel in je izginil iz gozda.
Nekaj let je bilo vse v redu. Potem pa se je Rothbard vrnil s hčerko Odille.
Postal je gospodar zlega, in je zavzemal gozd kos, za kosom.
Poskušala sem ga pregnati, a njegova moč je bila večja od moje.
Mnogi moji pogumni prijatelji so ga hoteli zaustaviti.
A jih je spremenil v živali in jih prisilil, da so mu gradili grad.
Z vsakim zapornikom, ki ga je uročil, je postajal močnejši.
A sedaj, ko si ti tukaj...
Ne razumem.
Rečeno je, da bo tisti, ki lahko vzame čarobni kristal močnejši od Rothbarda
In bo rešil gozd.
Ampak nobenemu do sedaj, še ni uspelo izvleci kristala iz drevesa, Odette.
Do danes.
To si ti, ti, naša junakinja.
Daj, objemi me.
Bodeš Ivan, bodice. -Oh, prav, prav.
No, meni ni prav nič podobna, ampak. Mogoče.
Čakajte. Prosim. Imate napačno dekle, ne morem biti jaz.
Nikoli v življenju še nisem nikomur škodovala.
Želim si, da bi vam pomagala, ampak. - Vedela sem.
Lila prosim, ne moremo je prisiliti, preveč je nevarno.
Res mi je žal, ampak moram se vrniti.
Moja družina me bo iskala.
Razumem Odette, Lila ti bo pokazala pot.
Z bogom.
Res mi je žal.
To je to, končano je, konec. Mislim, da se me loteva glavobol.
Res misliš, da je nekaj posebnega? Ali ne?
Prav, bom videla, kaj lahko storim.
Veš, če bi jaz imela čarobni kristal, bi pokazala Rothbardu.
V bojni položaj in napad!
Ups!
Le rog si brusim.
Samo, da. Nisem tako pogumna kot ti. -No, to je res.
Nihče ni pogumnejši od mene, a mogoče ti lahko pomagam.
Le poglej jo, ganjen sem. -Ganljivo.
Ptičica mi je zašepetala v uho, de je mlado dekle izvleklo čarobni kristal.
Ne moreš biti ti. -Pripravi se na boj Rothbard?
Dnevi so mi šteti, še noge se mi tresejo.
Le smej se, kolikor hočeš.
Ampak, Odette in jaz, vaju bova nagnala iz gozda.
Lila!?
O ja... Odette vaju bo pospravila za zajtrk, ker sta vidva že pečena.
In jaz sem mislil, da ste samorogi plahi.
Odille, moja draga, kaj praviš na novo pernico?
Kadarkoli.
Oooh. -Odette.
Ha, ha, ha. Poglejte jo, junakinjo tega gozda.
Hej, pusti jo.
Pojdi. Pojdi Odette.
Semkaj, Odette.
Prišla sem, kakor hitro sem lahko.
Ta krona te bo varovala.
Aha... Kraljica ničesar.
Dokler boš nosila kristal, ti ne more storiti več ničesar.
Še vedno misliš, da lahko škoduješ moji usodi.
Ha! To je moj gozd.
Moj, kot bi vedno moral biti.
Zakaj si ne prihraniš težav in mi predaš Krono? -In te gledam uničevati naš dom.
Nikoli. -Potem pa uživaj v igri.
Dnevi tega dekleta so končani.
To... Ja... Prav ima!
Pojdi Rothbard.
Tukaj ne moreš storiti več ničesar.
Tako ti misliš.
Pridi Odille! -Kaj se dogaja?
Kaj pa moja nova igračka? Očka, počakaj!
Kar misli si! Pridi Odille.
Si videla njegov obraz? Dobro si ga Odette.
Mislim, da je on dobil mene.
Aha. Da. Mislim, da vodi za nekaj točk.
Kaj naj storim? Me lahko spremeniš nazaj?
Ko bi le lahko.
S časoma je nekaj srečnežev pobegnilo iz Rothbardovega gradu.
Šlo je za las, ampak k sreči smo imeli čudovito Carlito. In nam je uspelo!
Eh, nič ni bilo, le čuvaju sem rekla:
Ej, pridi bližje, nekaj imam za tebe.
Prišel je bližje in. Aahhaa.
Ali ni veličastna?
Moja moč je prešibka, da bi uničila Rothbardov urok do konca.
Še ostale sem komaj lahko spremenila nazaj, pa še to, preden se je zmračilo.
In sedaj?
Prosim poskusi, nočem biti labod do konca življenja.
Dajmo! Naj uspe.
Komolci, prsti, hvala, hvala!
Zavedaj se, da ko sonce jutri vzide. -Bom zopet labod.
Ne morem iti taka domov.
Moram najti način in uničiti ta urok.
Tako se govori!
Visokost vaša vam hvala, ker nam pomagate iz srca vsega.
A. Iz vsega srca, Ivan.
Da...
Mora obstajati neka skrivnost, da ustavimo Rothbarda.
Saj obstaja, v knjigi gozdnega izročila ampak, odpreti se da le s kristalom.
Kje jo pa najdem?
Kdo bo pospremil Odette, do knjige izročila?
Tisti kraj je preveč strašen. -Nobeden ni bil tam že več let.
Straži ga velik trol, z velikimi nogami -Strašnimi rokami in. -Slabim zadahom.
Ne,jaz ne morem iti. -Ti pojdi. -Ne, ti prva.
Nevarnost, trol. Jaz sem s tabo.
Knjigo varuje trol, z imenom Erasmus, uporabita tole, da se vama odpro vrata.
Kaj se je zgodilo?
Tako je. Moj paket je prispel.
Ne, ne, to ni nič, prav nič.
To so samo neuporabne reči. Znebil se jih bom.
Kaj, ko bi prinesel te dolgočasne reči v knjižnico.
No.
Imel si prav, kaj. -Dobro.
Tako ali tako naju ne zanima, kaj je v njih.
Dovolj dela imava tukaj.
Toliko neraziskovanega.
Ampak poglej, nevarnost na vsakem vogalu.
Če odideš predaleč lahko padeš.
Mislim, da je polno presenečenj in avantur.
Hvala bogu je avantura tudi to, da si najdeš princeso za dvornem plesu.
Nikoli se ne ve.
Mogoče je kaj neverjetnega za odkriti.
Prav za vogalom.
Torej, o kakšnem strahu govoriva?
Strah se lahko kar skrije.
Troli, grozne oči, velika telesa.
In jedo človeško meso. -Kaj?!
Ampak prepričan sem, da so to samo govorice.
Tako, tukaj sva. Še imaš list?
Pridi.
Hej, pogumnejša si kot si misliš.
Vsaj eden od naju tako misli.
Si jo našel? -Še se ni vrnila?
Verjetno sem jo zgrešil? Mora biti nekje tam zunaj?
Počakaj oče. S tabo bom šla.
Kdo je tam spodaj?
Jaz sem, Lila. In prijateljica Odette.
O, saj te poznam, ampak, ti res nočeš spoznati mene?
Ne me hecat.
A. Naju. No. Rabiva le knjigo Gozdnega izročila.
Knjigo gozdnega izročila!
Gozdna vila naju je poslala.
Dala nama je tole.
Gostje!
Strašljivo, kaj? -Nič ni, le igra, da imam mir.
Ne povejte nikomur.
Sedite in se počutite kot doma.
Kaj vam lahko ponudim, čaj piškote,torto?
Nimate nič proti, če tudi jaz vzamem.
Spekel sem jih sam. -No?
Torej, povejta, kako se odvijajo stvari v gozdu?
Elfi, moj prijatelj in Elfrudy?
V pokoju.
Imaš pepermint?
Resno, saj o tem je tudi on vedno govoril.
Kaj pa trdoglava Freddy? Doma se drži.
Tender tretji? -Kupil si je velik voz in potuje po gozdu.
Vsi so odšli. Sem si kar mislil. Odšli.
Veš kaj to pomeni?
Da sem star, in me nobeden ne potrebuje.
Midva te potrebujeva.
Gozdna vila pravi, da obstaja legenda o čarobnem kristalu.
In je napisana v knjigi gozdnega izročila.
O moj bog, je to, je to? -Seveda je.
Lahko vidim knjigo?
Ali jo lahko vidiš? Seveda, takoj!
Samo najprej jo moram najti.
Aha. Izgleda točno taka kot ta. Samo večja, rdeča in posebnega videza.
Prisežem, da nisem spustil očesa z nje.
Midva lahko pomagava.
Hej, če še enkrat naletim na pokvarjeno čarobno palico, bom kričal.
Ne vem, podobno je tako. Tebi.
Prav, dovolj je, vdam se. Le kje bi knjiga lahko bila?
Našli jo bomo Erasmus! Saj je ne iščemo še tako dolgo.
Se šališ. Iščemo jo že vso noč.
Res?
Kje smo ostali Erasmus? Našli bomo knjigo, pa če bo trajalo ves dan.
Dolgočasni.
Butasti. Grdi.
Nimam si kaj nadeti, ponižujoče.
O poznam ta pogled. Razmišljaš, kajne oče?
Moram dobiti ta kristal, pa če ji strgam krono z glave.
Krono, nimam še nobene.
Dobi mi jo oče, hočem jo.
Dovolj, moja mala škorčevka.
Ampak, jaz nočem čakati!
Sem kot najbolj starokopitna princesa v gozdu.
Zakaj je kar ne uničiš, očka?
Vsakdo od ljudi jo lahko.
Človek, seveda.
Ko bo dekle kot žival v gozdu je tudi čarobni kristal ne varuje pred človekom.
Čudovito!
Vau.
Iskali smo cel dan, vso noč in nič našli, nič.
Tiho! Zbudil jo boš.
Kakšna trofeja!
Dajmo, dajmo, ustreli že, ustreli že.
Tako lepa. -Kaj, kaj čakaš. Zdaj, zdaj!
Kdo si ti?
Kako ste prišli sem?
Vaša visokost.
Me poznaš?
Ime mi je Odette, živim v vasi.
Mislim, sem, dokler. -Dokler?
Ljudje so taki bedaki.
Torej, poglejmo.
Ogrlica z biseri. Oh ne, preveč staromodno.
Rubini in diamanti, o tem sem govorila. Kako lepa bom.
Ali vidiš, kar jaz vidim?
Priložnost? -Tako je.
Potrebujem le nekaj prijateljev.
In sedaj moram nekako prekiniti Rothbardov urok.
No, no, no. Vidim, da je gozdni Vili le ostalo še nekaj moči.
Le ena puščica od človeka. Samo to je potrebno.
Hočeš, da jo ubijem?! -Ti si lovec, ali ne?
Zakaj pa bi te sicer zvabil sem. In zdaj seveda, si neuporaben.
Neuporaben kot, recimo, prašič.
Lahko ga rešiš. Če mi daš krono, ga pustim pri miru.
Očitno se ne zavedaš, s kom imaš opravka.
Očka!
Očkaaa!
Diši ali ne?
Vsi ste že... Odpisani.
Očka!
Tole je najslabši dan v mojem življenju. Hočem domov. Takoj!
Ne skrbi, potrebuješ le kopel, in nekaj paradižnikovega soka, s kisom.
Kaj sem jaz? Solata?
Dolgo kopel.
Hvala ti, rešila si me.
Dokler nosim kristal, ki me varuje, sploh nisem v nevarnosti.
Meni ni tako izgledalo.
Vesela sem, da si v redu.
Kaj je ta prostor?
Nisem ga še dosti videla, a ti lahko pokažem labodje jezero.
Odette, jutri moja mati prireja gala ples. Bi šla z mano?
Skoraj se bo zdanilo. -Pridi z mano, lahko te zaščitim.
Lahko pripelješ tudi. Prosim.
Daniel, jaz. Ne morem.
Ne vem zakaj, ampak nekako sem povezana s čarobnim kristalom.
Moram ostati tu in jim pomagati.
Nekako bom že prekinila urok. -Ne bom pustil, da se Rothbard izmaže.
Vrnil se bom z vojsko. -Ne moreš. Preveč močan je.
Tudi tebi bo to naredil, kar je nam. -Tvegal bom. -In tvoji možje?
Pojdi domov. Ne bi prenesla, če bi te Rothbard poškodoval, da bi dobil mene.
In te naj pustim tukaj.
Mi resnično hočeš pomagati? -Seveda.
Potem pa poišči moje domače in jim reci, da sem v redu in se kmalu vrnem.
Skrbeti jih mora. -Ampak.
Prosim Daniel, za mene. Dokler imam kristal sem varna.
Ne! Ne!
Oditi moraš. -Grem, če obljubiš, da prideš na grad.
Ampak! - potem ostanem tu. -Ne. Prišla bom. Obljubim.
Nikogar ni vaša visokost.
In kdaj se vrnejo?
Težko reči. Iščejo mlajšo hčerko. Pogrešana je.
Ko se vrnejo, povejte peku, naj me takoj poišče.
Seveda.
Našel sem jo, našel! Troli smo zakon.
Kaj sem vam rekel? Moj sistem shranjevanja je odličen.
Bilo je le vprašanje časa. -Odlično Erasmus!
Kje je bila?
Ah, sedel sem na njej.
Izvoli.
Komur uspe iz drevesa iztrgati kristal, nosi pravo ljubezen,
Ki premaga zlo čarovnijo.
Ti in princ. Vedela sem.
Laila. -O, o. Vendar je tukaj tudi če.
Če pa on. -Njegova kraljevska visokost,
Izpove ljubezen drugi, -Misliš, ne Odette?
Čarobni kristal izgubi svojo moč. -Kaj?
To pa ni pošteno.
Ne, a legende, se ne da spremeniti.
In resnična ljubezen je zelo redka.
Ali ne govorimo o starševski ljubezni?
Da ne ostanemo osamljeni. -To je šele začetek.
A prava ljubezen pomeni, da dva ljubita drug drugega bolj kot sebe.
Vsak zase sta dva, skupaj pa sta eno.
Takšna nesebična ljubezen ima velikansko moč.
Aha, dva za enega. No potem pa moramo na delo.
Delat kaj?
Pripraviti tebe na jutrišnji ples.
Ples! Kaj vam je?
Seveda. Vstopila boš, princ te bo zagledal in te prosil za ples.
Potem boš v njegovem objemu in izpovedal ti bo neskončno ljubezen.
In potem bomo rešeni.
Da, da, moje čudovito dekle. -Oh, bodeš Ivan, bodeš.
Saj res, oprosti.
Skupaj za vedno.
Ampak on je princ.
In jaz sem le dekle iz vasi.
Veš kaj pa jaz vidim?
Prijaznost, smeh, pogum. To je vredno več kot vsi kraljevi zakladi.
Res, da nimam več toliko moči,
Pa vendar.
Čudovita si videti.
Hvala.
Mi ne bo malo nerodno, ker ne vem, kako se pleše na takem plesu.
Niti najmanj. Naučili te bomo.
Ples je moje drugo ime. Ali smem?
Ivan, Ivan, prefinjenosti ti manjka.
Čudovito!
Le tistega dela si ne znam predstavljati, ko princ izpove pravo ljubezen.
Mogoče lahko jaz pomagam.
Erasmus!
Ne.
Pridite, ne smemo dovoliti Rothbardu, da zmaga. Enostavne ne.
Kaj takega!
Tam ni ničesar, samo stare pravljice.
Vidim, da čarobni kristal sploh ni nepremagljiv.
Le kaj bi sestrična rekla na to?
Odille, vrabčica moja? -Da očka.
Hej, pazi kaj delaš
Se spominjaš krone, ki si jo želela? -Jo bom dobila, jo bom očka?
Še nocoj na dvornem plesu.
Vohuni mi pravijo, da se bo Odette tam sestala s princem.
Očka, to je moja tretja najljubša ogrlica.
Zdaj je čarobna.
Vsakič, ko te princ pogleda, bo v tebi videl tisto pravo ljubezen.
Tisto neumno Odette.
In.
In. Tako ga boš prelisičila, da bo ljubezen izpovedal tebi.
Lahko to storiš? - kaj niso diamanti dekletovi najljubši prijatelji?
Mala očkova golobička.
Ko ti bo princ enkrat izpovedal ljubezen, bo moč kristala pogubljena.
In najina prizadevanja se bodo uresničila.
In jaz bom edini gospodar začaranega gozda.
In jaz bom najimenitnejše bitje v njem. -Potem pa. Kdo ve kaj še.
Mogoče lahko osvojiva še kraljevo palačo.
Ne bo vama uspelo!
Drzne besede za trola, ki ga bodo pojedli.
Srh me spreletava.
Erasmus. Je on.
Še vedno je živ, ampak uročen.
Torej, kako bomo vstopili?
Rothbard lahko leti, mogoče je kak vhod na strehi?
Lahko grem pogledat.
Čakaj malo. A mi pa naj samo stojimo in gledamo?
Ne, potrebovala bom vašo pomoč.
Erasmus! Erasmus?
Tukaj.
Erasmus?
Oh, ne sprašuj me.
Krokarji so povsod in še lačni so.
Hej, naj ti ne pade na pamet.
Pazi.
Še eden prihaja.
Oho! Kako smo dobri.
Daniel, ples se začenja?
Čakam ne nekoga.
Upam, da bodočo nevesto.
Upam!
No, no. To je čudovito.
Hočem jo spoznati takoj, ko prispe.
Če sploh prispe.
In potem Rothbard z Odille prevara princa Daniela.
Ne, ne, ne! To ne bo šlo.
Princ se mora zaljubiti v Odette.
Oh, drugače bo katastrofa!
Ali še huje.
Uh, moj glavobol.
Jaz bom šla. Enkrat sem že bila tam.
Ne, jaz grem!
Ti! Daj no. Veš, da kakih sto lovcev čaka na takega laboda kot si ti.
Dobro se spominjam podivjane množice.
Moram iti jaz. Le tako bo Daniel videl, de je bil prevaran.
Prav imaš.
Uporabi kristal, da se ti odpre skala pri slapu.
Vso srečo, draga moja.
In Odette. Previdno.
In kje je posebna gostja?
Ni sledu o njej.
Do takrat ne smeš biti nevljuden.
Dvorana je polna ljubkih deklet.
Izberi si kako lepotico in zapleši z njo, medtem, ko čakaš.
Ali smem? -O ti falot.
Zapomni si. Nobenih besed.
Zakaj ne?
Niti besedice!
Odette. Tukaj je!
Vaši veličanstvi.
Tako sem vesel, da si prišla.
Jaz tu.
Za nič na svetu nebi zamudila.
Bi zaplesala z menoj?
Veš! Mami sem obljubil, da si nocoj najdem nevesto.
In, nikoli ne prelomim obljube.
Videti je, da je moj sin očaran nad vašo hčerko.
Je, kajne da?
Ne!
Kar naravnost bom vprašal "Bi se poročila z mano?"
Ne. Ne!
Nehote sem slišal vaša visokost. Ali ste hčerko pravkar prosili za roko?
Da!
Počaščen sem, vendar moram vprašati. Ali jo ljubite?
Da, ljubim jo s vsem srcem.
Hvala visokost. V veliko pomoč ste mi bili.
Rothbard.
In kdaj se bova poročila, ljubi?
Kje je Odette? -Komu mar?
Svojo ljubezen si pravkar izpovedal moji hčerki.
Pa, pa, ljubček.
Prekrasen pogled.
Pa poglejmo, kako si pogumna brez kristala.
Očka! Nisi na nekaj pozabil?
Zdaj je tvoja, vrabčica.
Kot sem obljubil.
Še vedno sem to jaz, kajne?
Ničvredna legenda, kajne.
Mene premagati!
Očka!
Ha, ha, ha. Si se prišel pogovarjat o poroki, fantič?
Mislim, da si ti na potezi.
Prepozni smo.
Ne. Vsega sem jaz kriva.
Počakaj! Še vedno je živa.
Torej, česa se bojite? Pridi, čakam te.
Moja mala škorčica!
Očkova mala vrabčica.
Pohiti!
Dekle! -Očka!
Spremeni, spremeni me nazaj!
Očka!
Utihni!
Očka! Počakaj! Imam resen problem!
Ali bo z njo vse v redu?
Oho, veliko bolje. Drvenje okrog mi ni všeč.
Slabo vpliva na prebavo.
In sedaj k dekletu.
Kar misli si, praznoglavec!
Tako je! -Da!
Ljubko! Trije mušketirji! Ha, ha, haa!
Pusti dekle. Boj je med nama!
Prav imaš, sestrična.
Oh! Vaša visokost!
Oh ne!
Je to vse, kar zmorete?
Ne veš, kdaj je treba odnehati, kaj, fantič.
Ste res mislili, da me lahko ustavi slaboten človek?
Ne. Daniel!
Odette! Nimaš več kristala!
Ha, ha, ha! Ni slabo, dva za enega!
Končno! Ta svet je zdaj moj!
Ha, ha, ha! Kaj?!
Kristal ni izgubil moči.
Kako je to mogoče?
Ne, neeee!
Poglejte!
Legenda ne laže! Prava ljubezen! Dva za enega.
Odette. -Daniel.
Rothbard me je prevaral. Tebe ljubim. Če me hočeš.
Ivan! Ivan! -Kaj? Kaj je narobe?
Nimaš več bodic.
Še zdaj ne morem verjeti, da smo tu. In, da si rešila začaran gozd.
Prijatelj mi je nekoč rekel: Pogumnejša si, kot si misliš.
Izkazalo se je, da ima prav. -Tako sem ponosen na tebe.
Ali smem? -Najprej ti moram zastaviti pomembno vprašanje, mladi mož.
Koliko nadstropij mora imeti torta?
Koliko hočeš, očka.
Mi boste spekli tiste ledene rože? Obožujem jih.
Tako je Odette našla pogum, na naj nenavadnejšem mestu.
V sebi.
So potem vsi srečno živeli?
No, mogoče ne vsi.
Hej, kaj ni nikomur mar, da sem alergična na prah?
Ti! Ti misliš, da imaš probleme?
Vesela sem, da Odette, ni za vedno ostala labod.
Si utrujena? -Aha.
V posteljo grem.
Barbie! Da?
Me boš prišla jutri gledat, kako tečem?
Tega pa res nebi zamudila.
Konec.
Prevod: Neo www.podnapisi.net
Best watched using Open Subtitles MKV Player