AFACERE MORTALĂ
Dle Fennan, știm că e o idioțenie,
dar când ministrul de externe va găsi o asemenea scrisoare,
e ca și cum aeroportul din Londra ar primi un telefon anonim
prin care se anunță o bombă în avionul prim-ministrului
și cineva trebuie să verifice.
- Scrisoarea era anonimă? - Da.
Era bine scrisă?
Da, corect, cu punctuație bună. Nu era un nebun.
- Scrisul? - A fost bătută la mașină.
O Olivetti portabilă. Poșta din Westminster.
Ce susținea?
Scria că ai făcut parte din partidul comunist la Oxford, în anii '30
și că încă mai susții cauza comunistă.
- Dar, dragă domnule... - Dobbs, Charles Dobbs.
Toți făceau parte din partid la Oxford, în anii '30.
- Jumătate din actualul guvern... - Te rog!
Dle Dobbs, când ești tânăr
agăți crezurile tale
de steaua care poate să le transforme în realitate.
Când eram student,
visam la dreptate socială, iar steaua era Karl Marx.
Ne plimbam cu afișe, hrăneam demonstranții înfometați.
Câțiva dintre noi au luptat în Spania. Alții au scris poezii.
Încă mai cred că era o idee bună, dar o stea îndoielnică.
Aveam credință, speranță și caritate.
O credință greșită, speranțe false,
dar caritatea era bună.
Ne umplea privirile. Și ne închidea ochii.
Cine i-a deschis?
- Ann? - Nu, Appleby.
Bill! Îmi pare rău.
Sper că te-ai trezit, băiete,
pentru că Fennan s-a împușcat.
Dar când am fost în parc cu el, de dimineață,
era cât se poate de vesel.
Îmi plăcea. Interviul a fost satisfăcător
și aproape că i-am permis acces total.
De ce se crede că s-a sinucis?
- Din cauza poziției. - Da, vin imediat.
- Când? - În 20 de minute, dacă prind un taxi.
Ann a luat mașina și nu cred că s-a întors.
- Consilierul știe? - Da.
La dracu'!
Vin cât pot de repede. Pa!
Ann?
Vreau să mă duc...
Doamne! Se întoarce mașina mea.
- 25 de penny, nu? - Multumesc mult.
- Noapte bună! - Noapte bună!
Vii sau pleci, Charles?
Plec. E mare scandal.
Ai avut o seară plăcută?
Da,
mi-e teamă că da.
Cine a mai fost de data asta?
Înțeleg. Un cunoscut.
Vrei mașina?
- Dragă... - Întoarce-te la culcare.
Să mă întorc?
Am făcut focul. E tare frig.
Charlie, la fix!
Pentru ce?
Să-l oprești pe consilier să se enerveze.
Tocmai a plecat de la Scotland Yard extrem de tulburat.
Era o dispută legată de repartizarea cazului pe departamente.
Cei de la Divizia Specială spun că ei îl merită.
Cei de la Criminalistică îl vor și ei.
Bieții polițiști din Surrey nu știu ce i-a lovit
Ce spun cei de la Externe?
Ei cred că știu ce i-a lovit.
Moartea unui talentat membru al echipei, bla-bla...
Așa era, Bill.
Îngrijorat și împins la sinucidere
prin metodele gestapoviste ale unui ofițer de spionaj brutal.
Sunt numai minciuni.
Am avut un interviu prietenos cu omul acesta.
L-am lăsat fericit.
Dacă-i spui asta consilierului, o să fie el nefericit.
E destul de speriat de ziarele care vorbesc de o sinucidere.
Dacă departamentul sugerează că Fennan a fost ucis,
dar se dovedește că a greșit... Te avertizez, vrea să fie precaut.
Spune-ne exact ce s-a întâmplat.
Fennan și soția lui locuiau în...
Surrey.
La Walliston, știu asta!
S-a dus singură la teatru în seara asta. Ieri seară, de fapt.
A ajuns acasă pe la 22:45 și a văzut că s-a împușcat în sufragerie.
A lăsat o scrisoare sigilată, adresată ministrului de externe.
A fost deschisă?
- Appleby. - Dobbs a ajuns?
- Da, dle consilier. - Imediat!
Păstrează-mi și mie una!
Multumesc.
Politia crede că e un caz clar de sinucidere.
- Și dv.? - Nu contează ce cred eu, Dobbs.
Dar ministerul de externe crede ce spune poliția.
E păcat că în această problemă
dăm socoteală în fața a două organe publice
cu care avem relații delicate în acest moment.
Dacă sunt date neincluse în raportul tău confidențial,
care indică sinuciderea din alte motive decât interviul cu tine,
sunt dispus să le ascult. Există?
- Au deschis scrisoarea de adio? - Fac copii după original.
A fost scrisă la mașina lui Fennan
și e clar că e semnătura lui.
Nu are doar ora, 3 ianuarie, ci și ora, 22:30.
E un pic neobișnuit.
O fire metodică rămâne așa până la extreme.
"Dragă dle ministru, după multe ezitări m-am hotărât să-mi iau viata.
"Nu-mi pot petrece restul anilor sub norul suspiciunii de neloialitate.
"Știu că sunt victima informatorilor și că întreaga carieră îmi e distrusă.
"Cu sinceritate, Samuel Fennan."
- Ai ceva de comentat? - Da.
- Trebuie să fi fost nebun. - Scrisoarea pare logică.
Așa părea și el când am discutat!
Poate că era prea vorbăreț,
dar pun asta pe seama unei nervozități care e de înțeles.
Așa e.
De asta am sugerat să părăsim biroul,
care oricum era un loc public, la câtă lume trecea pe acolo,
și să îi iau interviul în parc.
Să înțeleg că sinuciderea și scrisoarea asta
au fost o surpriză pentru tine.
- Nu ai nicio explicație? - Nu.
- Nu știi cine l-a denunțat? - Nu. Și nici el.
- Era însurat, știai? - Da.
Era o femeie ciudată. Străină. Și evreică.
A suferit mult în lagăr în timpul războiului,
ceea ce ne umilește și mai mult.
Cred că ea ar putea să ne dea niște informații.
- Ar trebui să te duci la ea. - Eu?
Mă crede răspunzător pentru moartea soțului ei.
Dacă vrei să te ajute poliția la Walliston,
îl avem pe inspectorul Mendel drept ofițer de legătură.
Nu cred că ai mai lucrat cu el.
- E de la Omucideri. Nu s-a pensionat? - Ba da.
Așa îi e mai ușor să slujească imparțial doi stăpâni,
poliția și noi.
- Domnule, e ministrul. - Fă-mi legătura.
- Martin? - Da, dle ministru?
- Ați progresat? - Da.
Îl am alături de mine pe cel ce răspunde de anchetă.
Se va duce la văduvă la ora 8:15.
Bine. Tine-mă la curent.
Sigur. Imediat ce primesc raportul.
- Bine. - La revedere, dle ministru.
Poți s-o vezi la 8:15?
- Chiar credeți că femeia asta... - Te sun la 8:45.
Du-te acasă și dormi.
Dacă pot.
Dragul meu Dobbs, știi că ai parte de susținerea mea.
Am autorizat verificarea.
Tu ai condus-o. N-ai de ce să-ți faci griji.
- Decât pentru dna Fennan. - Așa e.
Îmi cer scuze, eram supărat.
- Din cauza mea? - Nu.
Un tip de la Externe se pare că s-a împușcat.
Vor să mă duc în sălbăticia din Surrey
peste patru ore.
Bietul de tine! Când te întorci?
Cât ai vrea să stau plecat?
Te sun înainte să ajung acasă.
- Vrei să știi cine e? - Nu!
De ce?
Am mai încercat asta.
Știind, gelozia capătă formă.
Nu vreau asemenea probleme când am treabă.
Ar trebui să mă bărbieresc.
Ar trebui să mă dai afară.
Am mai încercat și asta. Îți amintești, la Stockholm?
Da.
Ne era dor unuia de celălalt.
Noapte bună, Ann.
Dna Fennan?
Numele meu e Dobbs.
Înțeleg.
Au sunat de la poliție, să întrebe dacă mă deranjează.
N-am știut ce să spun. Intră!
Cui să-i cer să curețe astea?
Stai jos!
Dacă ți-e prea cald, îți poți da haina jos.
Multumesc.
Tu l-ai intervievat pe soțul meu în legătură cu loialitatea sa.
Eu am recomandat ridicarea suspiciunilor legate de el.
Suspiciuni? Legate de ce?
Soțul dv. a fost comunist cât a fost la Oxford.
Promovarea de la Externe
îi dădea acces la informații secrete.
Un idiot ne-a scris o scrisoare anonimă
și a trebuit s-o luăm în considerare.
Mi-am făcut datoria.
- Fată de cine? - Trebuia să verificăm.
Să verificați.
Parcă ar fi o joacă, nu?
- Nu e, dnă Fennan. - Nu?
Te porți cu oamenii de parcă ar fi pioni.
Le plănuiești mutările.
Le scrii numele pe hârtii
și apoi pui hârtiile în dosare.
Dar uneori numele au soții și copii,
nu doar dosare.
Și în general
au motive extrem de umane,
care să le justifice micul dosar
și păcatele inventate.
Când se întâmplă asta, îmi pare rău pentru tine.
Da, când se întâmplă asta și mie mi-e milă de mine.
Atunci du-te la Whitehall
și caută alți spioni pe tablă,
pentru că n-ai ce căuta printre oamenii adevărați.
Ai lăsat o bombă să cadă,
dar nu veni aici să te uiți la sânge și să auzi țipetele.
Dnă Fennan, ați suferit o pierdere groaznică, trebuie să fiți obosită.
Cred că n-ați dormit toată noaptea.
Mulțumesc, dar nu mă așteptam să dorm azi.
Somnul nu e un lux care să-mi placă.
Sunt conștientă de corpul meu 20 de ore pe zi.
În ceea ce privește pierderea...
- Sunteți însurat? - Da.
Poate că v-ați descrie soția drept un bun de valoare?
Nu e un obiect al meu. O iubesc.
Timp de șase ani, în lagăr, n-am avut niciun obiect,
doar un pieptene și o periuță de dinți.
Dar n-aveam ce face cu pieptenele, pentru că atunci eram rasă în cap.
Mi-am iubit soțul.
Dar știu să sufăr pierderile cu discreție.
Dnă Fennan, interviul meu cu soțul dv.
a fost doar o formalitate.
Sunt sigur că i-a plăcut. Ne-am înțeles foarte bine.
Mie mi-a lăsat altă impresie.
Poftim?
Era foarte supărat
când s-a întors acasă la ora 19:00.
A spus că nu poate merge la teatru
și m-a pus să plec singură.
A luat un sedativ.
- Cine e? - Ar putea fi șeful meu.
A spus că m-ar putea suna aici.
- Vreți să răspund? - Da.
- Walliston, 294? - Da.
Bună dimineața! E apelul de trezire.
- Ce? - Apelul de trezire.
Da, mulțumesc mult.
Era pentru dv.
Era apelul de trezire de la 8:30.
Ce?
Cineva nu poate să doarmă, dar are apel de trezire,
ideea te surprinde, nu?
- Un pic. - N-ar trebui.
Am o memorie groaznică,
așa că apelul urma să-mi amintească, nu să mă trezească,
precum un nod la batistă.
Ce trebuia să vă amintiți?
Era să uit și asta.
Trebuia să-mi amintesc
că Samuel nu mai are sherry
și să-l sun pe negustorul de vinuri pentru o livrare de dimineață.
Nu mai e cazul.
Deja v-am deranjat prea mult.
Dacă sună șeful meu, spuneți-i
că voi fi la secția Walliston cu inspectorul Mendel până la 9:15.
După aceea, vă voi urma sfatul
și mă voi întoarce la Whitehall, la planșetă.
Drepți!
- Bună dimineața, domnule. - Charles Dobbs.
Dle Dobbs.
- Drepți! - Bună dimineața, dle Dobbs.
Am un mesaj de la departamentul dv. Trebuie să-l sunați pe consilier imediat.
- Multumesc. - Folosiți biroul meu.
Mendel doarme la datorie. Dă-l afară, dacă vrei.
Nu mai e un polițist adevărat. E un pensionar.
- Simte-te ca acasă. - Multumesc.
Vrei să ies cât vorbești cu consilierul?
Nu, îl lăsăm să mai fiarbă un pic
cât timp noi facem ceva mai practic.
Cineva din casa lui Fennan a cerut să fie sunat
la ora 8:30, în această dimineață.
Vreau să aflu la ce oră a fost făcută acea cerere
și de către cine, dacă e posibil.
- Numărul. - Poliția din Walliston. Cu șeful.
Vreau să aflu dacă era o cerere permanentă
pentru un apel de trezire,
și dacă da, vreau toate amănuntele.
- Pot să vă ajut cu ceva? - Politia din Walliston.
- Șeful? - Da, domnule.
Criminalistică.
S-a dat o spargere pe Merridale Lane
și credem că au folosit casa din față,
Walliston, nr. 294, ca punct de observație.
Află dacă s-a sunat de acolo după aceea,
ieri, pe la ora 18:00.
- O să verific. - Mulțumesc. Aștept.
Copii după biletul sinucigaș. Comisarul a spus să-ți dau o copie.
Originalul va fi trimis la Externe
și o copie va ajunge la Marlene Dietrich.
Marlene Dietrich? Cine e?
Îmi cer scuze, așa îi spunem noi consilierului.
E o chestie comună în poliție și la Externe.
- Îmi pare rău, domnule. - E interesant. Să nu-ți pară rău.
Și nu-mi spune domnule.
A scris la propria mașină.
- Ce marcă? - Olivetti.
Ca și scrisoarea anonimă prin care a fost denunțat!
E o marcă frecventă. O să verificăm, desigur.
- E cineva? - Alo?
- Am informații. - Sunt gata.
Nu avem notat pentru Walliston, 294, aseară, decât o alarmă.
Da?
Pentru ora 8:30.
Oare când a sunat?
- Aseară, la 19:55. - Aseară?
- Un bărbat a sunat. - Un bărbat?
- Fata e sigură că era un bărbat? - N-are nicio îndoială.
Înțeleg. S-a rezolvat, atunci.
Trebuie să ne gândim. Oricum, mulțumesc.
- Sunteți foarte amabilă. La revedere! - Cu plăcere.
Samuel Fennan a cerut să fie trezit de dimineață
cu două ore și jumătate înainte să se împuște.
O mașină de scris Olivetti portabilă!
Ca și scrisoarea prin care era denunțat Ministerului de Externe.
Da, Dobbs, Olivetti sunt frecvente. Toată lumea are.
Asta ziceam și eu!
Ar trebui să predăm informațiile poliției.
Și toată lumea ar vorbi despre omucidere,
înainte să se afle că am indus poliția în eroare?
Înainte ca departamentul să se facă de râs,
să încercăm să separăm realitatea de ipoteze.
- Sigur. - Realitate:
Fennan a venit acasă la 19:00
și i-a spus soției că l-a supărat interviul.
Realitate: a luat un sedativ
și și-a trimis soția singură la teatru.
Ipoteza mea:
a crezut că sedativul îl va face să doarmă prea mult,
așa că a cerut
să fie trezit a doua zi, la 8:30.
Și apoi s-a sinucis!
Totul se leagă, nu?
Am auzit și ipoteza
conform căreia sedativul l-a deprimat, nu l-a liniștit
și apoi s-a împușcat
între ora 22:30 și întoarcerea soției sale de la teatru, la 22:45.
Apelul de trezire n-are nicio noimă.
Atunci de ce a mințit?
De ce a spus că e pentru ea, nu pentru el?
Pentru că s-a gândit și trebuie iertată pentru asta,
că vei folosi acest apel
pentru a scăpa de responsabilitatea sinuciderii.
Și voia să aibă satisfacția de a-ți refuza acest serviciu.
E o femeie îndurerată și trebuie împăcată.
Ca și Ministerul de Externe și poliția, cu care avem relații "delicate".
- Mai ai ceva de spus? - Da!
- Te rog, vorbește. - Sigur.
Realitate: poliția și Externele îți spun Marlene Dietrich.
Ipoteza mea: s-ar putea să aibă dreptate.
Bună!
Te-ai întors atât de repede?
Cum a fost?
A fost în regulă. Agitat.
Îmi cer scuze că am uitat să sun.
- Bună dimineața, dră Bird! - Bună dimineața, dle Dobbs!
- Ghici cine a venit la Londra. - Habar n-am.
- Te rog, ghicește! - Nu pot.
Dieter Frey!
Servus, Charles.
Dieter!
Bine ai revenit!
Cred că au trecut doi ani.
Da. Am fost la premiera aceea, îți amintești?
Actorul acela oribil care juca Dr Jekyll and Mr Hyde
la Lyric Hammersmith!
Ce a spus The Times?
Da, au scris: "Dr. Jekyll al dlui Aubrey Hunter
"a fost mai înfricoșător decât dl Hyde."
De ce ne-am dus?
Pentru că un austriac analfabet nu citise cartea.
Ce? Asta o spune unul care a citit doar 12 versuri din Goethe!
Da, Charles? Nu știam.
Da, Faust.
Dar pot să le recit. Însă n-o voi face.
Le-am folosit drept cheie a codului radio a lui Dieter,
când apelam Austria din Zurich, în 1943.
Dieter avea doar 18 ani,
dar părea să știe întreaga operă a lui Goethe pe de rost.
Ca să nu mai pomenesc toate luptele naziste din Tirol.
Dacă vă amintiți de război, eu fac lista de spălat rufe. Aveți cinci minute.
Au fost vremuri frumoase, Charles.
Nu-mi place să spun asta despre război, dar și mie mi-au plăcut.
Totul părea mai limpede, ca și conștiința mea.
- Aveam un agent genial. - Multumesc.
Eram fericit cu ce făceam.
Ce faci acum?
Îmi dau demisia din guvern.
De ce?
Un funcționar public a fost găsit împușcat.
Ăsta?
Din motive cu care nu sunt de acord, fostul meu șef
vrea să declare că a fost sinucidere.
- Și tu nu vrei. - Nu.
Poți să-ți găsești altă slujbă?
Cred că da.
Dar sunt atât de furios, că mă gândesc să merg mai departe.
Neoficial, desigur.
Adică să anchetezi de unul singur?
Da. Dacă nu vrei să mi te alături, ca pe vremuri.
Să mă dea șeful meu afară?
Îl omor pe șeful tău, dacă-l omori pe al meu.
Bine. Ce departament?
Ne ocupăm în general de străini.
- Ca mine? - Nu.
Sunt străini nedoriți, care au stat mai mult decât trebuia.
Eu am stat prea mult?
Ann!
Dieter e dorit sau nedorit?
Dorit.
Acum doi ani era ceva în zinc.
Acum e ceva în ciocolată.
- Amreins, din Zurich. - A adus o mostră.
- Cât stai? - Câteva zile.
Prânzuri și dineuri de afaceri. Am avut și un mic dejun de afaceri.
Cine știe, poate fac și afaceri.
- Ești magnat? - Am speranțe.
În sfârșit, o iei spre dreapta.
Pe măsură ce vin banii,
ceva mai la dreapta decât atunci când m-ai cunoscut.
Sunt socialist capitalist.
Auf Wiedersehen, Charles.
- Sună-mă când ai timp. - Promit.
Mulțumesc pentru ciocolată.
La revedere, dle Dobbs. Pe mâine!
La revedere, dnă Bird!
Trebuie s-o urmăresc!
Da, urmărește-o de vizavi.
Folosește vitrinele ca oglindă și ca să te poți opri brusc,
- dacă și suspectul se oprește. - Da.
Elevul tău își amintește manualul.
Ne mai vedem, Dieter. Când?
- O să-ți trimit o vedere. - Vederi.
Vederi?
Dieter a inventat un mod de a aranja întâlniri de urgență
în timpul războiului.
- Mergea? - Fără greșeală.
Nu greșea niciodată, nu?
Cred că a greșit acum.
Ți-a sărutat mâna.
Tu i-ai oferit obrazul.
Pentru prima oară în...
Au trecut șapte ani?
Nu te-a sărutat pe obraz, ci pe mână,
de parcă avea ceva de ascuns.
Trebuia să fie tocmai Dieter?
Da.
- În casa asta? - N-ai sunat!
Pot să invit doar oameni pe care i-ai verificat
sau trebuie să-i caut pe o listă?
E și casa mea, nu doar a ta!
Nu e casa mea sau a ta! E casa noastră!
Nu trebuie să fie folosită pentru...
Am folosit-o doar pentru întâlniri! Voiam să...
Nu vreau să aud ce voiai să faci, când sau unde!
Nu m-ar deranja dacă ar fi gorilele de 1,80 metri,
cu craniul complet gol...
Dar...
Sunt îngrozit de cei drăguți, De cei pe care i-ai putea iubi.
Ann.
De ce trebuie să fie Dieter?
Așa, după atâția ani?
Până acum nu mă voia.
Și acum te vrea?
Da, Charles.
Când ți-a spus?
Cum v-ați cunoscut?
A sunat ieri, la prânz,
să ne invite la prânz.
l-am spus că ești plecat și m-a invitat pe mine.
Prietenia lui...
Îl iubești?
E ușor să-l iubești pe Dieter.
Amândoi știm asta.
Dacă aș putea iubi un singur bărbat, tu ai fi acela, Charles.
Dar nu poți, nu?
Îmi ceri să încerc?
Nu din nou, eu...
Nu e plăcut să fiu cu tine, să văd cum te străduiești.
Dar nu ți-am reproșat niciodată poftele.
Nedependenții n-ar trebui să-i critice pe dependenți.
Sunt ușurat că e ceva mai puțin periculos decât băutura sau drogurile.
Aș vrea să se poată vindeca.
- Doar închisă te-ai putea vindeca. - M-ai putea alunga.
O să mă izolez o vreme, până vedem...
- Dragul meu... - Nu fac pe sfântul.
Sunt practic.
- Am demisionat. - Ce?
Până nu rezolv problema asta sau până nu-mi găsesc de lucru,
o să stau aici,
smiorcăindu-mă pentru viața mea personală, în loc să-mi văd de cea profesională.
Vreau să rezolv nenorocirea asta
cu departamentul odată pentru totdeauna, așa cum vreau eu,
nu așa cum vreau niște tâmpiți
egoiști, fățarnici și birocrați.
S-a făcut o nedreptate și nu suport asta!
O să am altceva la care să mă gândesc.
- Altceva? - Da!
- Până când tu și Dieter... - Nu ți-am făcut o nedreptate?
De ce nu rezolvi problema noastră
făcându-mă o târfă nimfomană?
Dă-mă afară, lasă-mă să fac ce fac
fără sentimentul că am crucificat un sfânt!
Cum poți fi atât de agresiv când e vorba de serviciu,
și atât de blând cu mine?
Întotdeauna m-am gândit
că agresivitatea mă va ajuta să-mi păstrez slujba
și blândețea, să te păstrez pe tine.
Mi-am pierdut slujba, nu?
Mendel?
Mendel.
Necazuri.
Nu, sunt furnicile.
N-am dormit, încercând să-mi dau seama când se culcă.
Îți deschid acum.
- Hai! - Sper că nu deranjez.
Nu, m-a flatat telefonul tău. Dă-mi haina și pălăria!
Ți-am pregătit patul.
Nu e cum erai obișnuit, dar e liniște.
Intră!
Doamne!
- Miroase, nu? - Da.
E o adevărată menajerie.
Îmi plac ăștia.
Eu îi prefer pe cei ciudați. Se cheamă exotici.
- Ai spus "necazuri"? - Da.
Am fost urmărit de două ori azi.
Un tip blond, într-un MG.
Am scăpat de el la Putney Hill. Am numărul mașinii. XEL 390.
GARAJUL LUI SCARR
A fost arestat de două ori pentru evaziune fiscală,
o dată pentru acceptarea și vânzarea unei mașini furate,
de două ori pentru beție și scandal, o dată pentru șantaj.
E genul meu, lasă-l în seama mea.
Ai 10 lire?
Scarr!
Trebuie să fie aici.
Asta e.
Scarr!
- Bună! Cine ești? - Eunice.
- Eunice și mai cum? - Eunice Scarr.
- Tatăl tău e aici? - Nu.
- Dar mama? - Care?
- Câte ai? - Două.
- Unde sunt? - La cârciumă, cu tata.
Înțeleg. Mulțumesc.
Ciudat! Simt miros de curcan.
- Adam Scarr? - Da, prietene.
Bei ceva cu mine și cu colegul meu în celălalt capăt al barului?
Nu durează mult.
- Ce vrei? - Un whisky mare, Wilf.
Văd că paharele doamnelor sunt goale.
- Gin. - Bere cu lămâie.
- Bine, domnule. - Așa.
Poliția e prezentă, Wilf.
Mereu am spus că ajuți afacerea, dle Scarr.
Vin de departe să te vadă.
Ar fi bine să stai deoparte.
Așteaptă-mă în mașină.
la loc!
Pentru tine, prietene!
Dacă-mi ești prieten.
XEL 390. E mașina ta?
Deci?
Într-un fel.
Cum adică: "într-un fel"?
- E închiriată. - Cui?
Sunt vremuri grele.
- Viața e scumpă. - Cinci.
- 15. - 10.
Bine.
Acum trei săptămâni, vine un domn la garaj.
Era un scoțian mărunt, cu pantofi buni.
O umbrelă elegantă, cu un inel de alamă.
A plătit avansul, a luat mașina, dar nu l-am mai văzut de atunci.
Jaf în miezul zilei?
Când i-ai dat mașina scoțianului, a completat documentele?
Asigurarea, numele, adresa?
Toate erau false.
Mi-a dat o adresă din Ealing care nu există
și un nume cu care mă îndoiesc că a fost botezat.
McTavish, Andrew McTavish.
Ai un cazier al naibii de lung.
Știu unde să te găsesc.
Dacă m-ai mințit, îți rup gâtul.
Cine naiba ești?
Vino înapoi!
Charles Dobbs.
Mâna dreaptă ruptă și contuzii pe gât.
- Ai grijă de el. E important. - Bine.
O să vin cu amănunte. Acum am treabă.
TAVERNA BALLOON
Nu sta acolo!
Scarr! Ieși de acolo!
Domnule...
Hai, mai repede!
Nu e nimic de văzut.
Recunoști ceva? A fost furată?
De un scoțian mic cu pantofi buni și o umbrelă elegantă?
Ce drăguț din partea lui s-o aducă! Un gest frumos, după atâta timp.
Nu știi cu cine ai de-a face, Scarr.
Du-i de nas! Blondie.
Scoțianul își spunea Blondie?
- Care e problema? - Nu e problema mea, ci a ta.
E cea mai mare problemă pe care ai avut-o vreodată.
Ai încălcat legea rutieră, tentativă de evaziune fiscală.
Infracțiuni conform legii secretelor. Conspirație și complicitate la crimă.
Nu exagera! Cine a pomenit o crimă?
Eu, Scarr.
Ai auzit salvarea.
Un om e pe moarte înăuntru. L-a ucis Blondie.
Mai e unul mort în Surrey
și ar mai putea fi câte unul în fiecare ținut,
iar tu ești bietul fraier care știe cum arată Blondie.
Ar putea să scape de tine, nu?
Mai încet!
Am o afacere bunicică aici.
Câștigul e mic, dar constant.
- Cel puțin era, până să apară tipul ăsta. - Care tip?
Încet, polițaiule. Nu mă grăbi.
Acum șase luni a venit la garaj.
Mi-a spus că e olandez. Dacă el era olandez, sunt și eu.
Nu mă prefac că am crezut că face afaceri cinstite,
pentru că nu suntem niciunul nebuni.
Era foarte calm.
"Scarr," îmi zice, "Nu-mi place reclama.
"Vreau să împrumut o mașină."
Nu astea erau cuvintele lui exacte, pentru că era străin.
- Îți fac un rezumat. - Continuă rezumatul.
Datoram 40 de lire agenților de pariuri.
Polițiștilor nu le plăcea o mașină pe care am cumpărat-o
și pe care o închiriam în Clapham.
Iar Blondie se purta de parcă era conștiința mea,
fluturându-mi în fată un teanc gros de bancnote.
L-am întrebat ce propune.
"Sunt timid", îmi spune.
"Vreau o mașină care să nu iasă în evidență și să fie rapidă.
"Să fie pregătită în prima și a treia marți din lună."
Mi-a dat 500 de lire pe ea.
20 de lire în avans pentru prima lună
și a zis: "Primești o primă pentru fiecare zi în plus în care o iau."
Cum te anunța de zilele în plus?
N-a fost niciuna, până azi. Și nu m-a anunțat.
- N-a adus-o aseară. - Aseară?
- Marți? - Ți-am zis, în prima marți.
A adus-o abia azi.
Ce avea să se întâmple dacă ceva nu mergea?
Dacă tu erai arestat pentru bigamie.
Aveam un număr de telefon.
Primrose 0042.
- Ai sunat vreodată? - Nu s-a întâmplat nimic, nu?
Ba da, acum, nu?
Sunt banii mei, nu?
Să fii cuminte, Scarr. O să mă întorc mai repede decât crezi.
Te poți baza pe mine.
N-ar fi bine să ne băgăm în ceva murdar, nu?
- Nu când Anglia are de suferit. - Gura, ipocritule!
Bună, iubire!
- Ai mâncat oul pe care l-am fiert? - Da.
- l-am dat și lui Alice. - Da?
- E pe moarte. - Da?
Atunci va trebui să cumpărăm altă păpușă, nu?
Mi-am permis să-i spun dlui Scarr că ești pe moarte.
A vorbit?
Da. Mașina a fost închiriată de cel care te urmărea.
N-avem nume sau adresă, doar o poreclă, "Blondie".
Și un telefon de urgență care n-a fost folosit.
E al East European Steel Mission.
Nu răspunde.
Ce știi de misiunea asta, Bill?
E pură ca zăpada, cel puțin la suprafață.
Patru secretare și un câine de pază.
- Cine e câinele de pază? - O să aflu.
Poți obține o fotografie?
N-ai spus asta. Sau nu te-am auzit eu.
Trebuie să plec.
Dacă există o fotografie, o fur din dosar.
Vreau să apuc să-l văd pe consilier mâncându-și propria vomă.
Dr. Avers, vă rog.
Se ridică ceata.
Mendel, o să încep cu teoriile.
Mie-mi plac datele clare, dar te rog.
Să dovedim că uciderea lui Fennan
și tentativa de ucidere a mea sunt legate.
Ce circumstanțe mă leagă de Fennan
înainte de moartea lui?
Înainte de interviu, marți, 3 ianuarie,
eu și Fennan nu ne întâlniserăm.
Ministerul de Externe a aranjat interviul,
dar nu
se știa dinainte cine avea să-l ia.
Fennan nu mă cunoștea
și nimeni din afara departamentului nu știa de mine.
Departamentul meu.
L-am cunoscut pe Fennan la biroul lui.
Apoi am plecat în parc, unde ne putea vedea oricine.
O posibilă concluzie ar fi că ne-a văzut cineva.
Cineva care se opunea cu brutalitate asocierii noastre,
care mi-ar fi făcut ce mi-a făcut Blondie.
Mendel, cine Blondie? Mendel.
Aveai o misiune, Charles?
Nu-ți face griji.
Mâine mă externează.
- Dieter era de părere că da. - Nu, am demisionat.
Atunci ce făceai la cârciuma din Battersea?
Mă îmbătam.
Pentru că acasă nu te puteai îmbăta.
Poți veni acasă, Charles.
Dacă vrei, plec eu.
E mai bine așa.
Încotro?
- În Elveția? - La Zurich.
Se întoarce?
Da, peste o zi sau două.
Te-ai supăra dacă te-aș săruta?
Cred că da.
Nu zbura dacă e ceată.
- Duble, duble... - Duble, duble...
...pacoste și necazuri. ...pacoste și necazuri.
- Arzi, foc, fierbi, cazane. - Arzi, foc, fierbi, cazane.
Solz de dragon, dinte de lup.
Mumie și gușă de vrăjitoare, bucată
din rechinul de mare.
Rădăcină de cucută scoasă pe înserat.
Ficat de evreu.
Bilă de capră și bucată de tisă.
Despicat în eclipsă de lună...
Despicat!
Despicat în eclipsă de lună.
Nas de turc
și buze de tătar.
Deget de prunc sugrumat la naștere,
născut în șanț de o târâtură.
Faceți-ne jurământul adevărat:
Și măruntaie de tigru adaugă
La ingredientele din cazan!
- Duble, duble... - Duble, duble...
...pacoste și necazuri. ...pacoste și necazuri.
- Arzi, foc. - Și fierbi, cazane!
Terry, bănuiesc că atunci când Shakespeare a scris:
"Și fierbi, cazane", voia ca acel cazan să fiarbă.
M-ar ajuta în interpretarea scenei
dacă acel cazan ar putea să facă o bulă cât de mică!
Bine. Virgin!
- Să încercăm cu gheață uscată. - Scuze.
Cu ea ai cele mai multe șanse.
E fiica îndrăgostită de teatru a avocatului local.
E genul care poartă cizme și spune "ia-mă, dacă poți".
Tăticul plătește taxele, așa că am pus-o responsabilă de recuzită și rezervări.
- Îmi pare rău. - Virgin!
- Unde ai fost? - La măcelar.
Am cumpărat măruntaie de tigru.
M-am uitat în dicționar, înseamnă mate. Scuze.
E ficat de vițel.
Ai spus că vrei ceva care să facă "pleosc".
Mama poate să-l țină în frigider până mâine seară.
Bine, vrăjitoarelor!
Să reluăm de la al doilea "Duble, duble".
Bert, vreau tunete și fulgere.
Hai, mai cu curaj!
Bine. "Duble"...
Duble, duble, pacoste și necazuri.
- Îndoaie genunchii. - Arzi, focule.
Focul s-a stins.
Până aici!
Virgin.
Vino încoace!
Rățușcă,
nu e credibil
să fiarbă cazanul și focul să fie stins.
Fulgerul a ars o siguranță. O reparăm. Scuze.
Bine. Pauză de cafea!
Bert, vreau să verific efectele de sunet.
Bufnița, greierele, pisica...
Nu tu, Virgin. Un admirator vrea să-i dai un autograf.
Reveniți în cinci minute.
- Domnișoară... - Bumpus.
Scuze!
Pot să vă ajut?
Luați o piatră.
Bert, e "De trei ori pisica blestemată a mieunat!"
La noi miaună de două ori.
Spune-i primei vrăjitoare să zică:
"De două ori pisica blestemată a mieunat."
Numele meu e Savage. Sunt detectiv particular, specialist în divorțuri.
Ce am făcut?
Nimic, dar m-ai putea ajuta.
Un client vrea să verifice mișcările dnei Elsa Fennan
în seara zilei de marți, 3 ianuarie.
- E ușor. A fost aici, ca de obicei. - Ca de obicei?
Are două locuri rezervate
pentru prima și a treia joi din fiecare lună.
Dna Fennan
avea o relație intimă cu ocupantul celuilalt loc?
Așa cred. Doar e soțul ei, nu?
- Este? - Da. Știu că vin separat,
dar și el e străin și sunt nebuni după muzică.
Muzică?
Are o cutie muzicală, la fel ca ea,
le lasă la garderobă și le iau după spectacol.
- Mi-l poți descrie? - Da.
E mare, străin, tuns scurt.
E superb! M-am supărat când n-a venit.
N-a venit? Când?
Marțea trecută. E prima oară când scaunul a fost gol.
M-am gândit că a avut gripă.
Mulțumesc, dră Bumpus.
"Ce e zgomotul ăsta? Strigăte de femei."
Una dintre ele eram eu.
Foarte bine!
Bună dimineața, domnule. Vreți un aperitiv?
Un sherry sec?
Da, te rog.
- Și o bere pentru mine. - Imediat.
Cum s-a întâmplat?
Nu ți-a spus Ann?
A spus că te-ai prefăcut jefuit.
N-am vrut să-și facă griji.
Ești îngrijorat?
E cazul Fennan?
Nu despre asta voiam să vorbim.
Charles, te rog!
În orice altă țară, nu ne-am mai vorbi.
- Asta e o scenă ridicolă britanică. - Da?
N-am mai jucat-o niciodată. N-am mai făcut-o
pentru că eram sigur că nu iubește pe altul.
- Voia doar să se culce cu ei. - Mi-a spus asta.
Ți-a spus că te iubește?
Da.
- Tu o iubești? - Charles.
Nu sunt copil.
Știu că dragostea adevărată nu explodează brusc.
Dacă e să crească, va crește lent.
De asta m-am gândit că la Zurich am putea să stăm...
Cât? Cel mai mult a rezistat 11 zile.
Nu vreau să suferi. Te poate face să suferi.
Mulțumesc, mă descurc și singur.
E un lucru care mă deranjează.
Ai grijă de Ann?
Multumesc.
Vreți să comandați?
Nu.
Vecinul de scaun era Blondie.
- E normal. - Soseau mereu separat.
Aveau cutii muzicale identice pe care le lăsau la garderobă
și le luau după spectacol.
- Schimbatul biletelor e un truc vechi. - Dar a mers.
Tot ce face Blondie pare să meargă,
doar că n-a apărut în noaptea morții lui Fennan.
Blondie l-ar fi putut ucide pe Fennan cât Elsa era la teatru.
E doar o ipoteză.
Ai pomenit o fotografie?
Ăsta e.
N-o flutura ca pe un steag.
- Am luat-o din dosare. - Cine e?
Îl cheamă Karl Harek. E ungur.
A venit aici ca refugiat după revoluție.
Are un cazier impecabil. Ca și East European Steel Mission.
Totul e în regulă.
Dacă trebuie atins ceva, o faci tu?
N-avem nici cel mai mic drept să ne aflăm aici.
Un telefon pe o masă fără sertare.
Nici măcar un dulap, darămite un seif.
Dar există o Olivetti portabilă.
Ceva e ciudat aici.
1, 2, 3, 4,
cinci mașini de scris descoperite.
Se poate ca o secretară să fi uitat una așa, dar cinci?
Cineva le-a examinat.
Mendel.
Credem că cineva a văzut reproducerea din ziar
a scrisorii anonime prin care era denunțat Fennan.
Și cineva bănuiește
că scrisoarea putea fi scrisă de un trădător din organizație.
- Mendel? - Mă obosești.
Știm doar că cinci mașini de scris au fost lăsat descoperite!
- Da, dar ce crezi? - Că ar trebui să plecăm.
Paznicul.
E Harek.
Unul dintre noi trebuie să raporteze.
Atunci avem necazuri.
l-am putea informa anonim.
- Asta e moda acum. - Faci tu asta, Bill?
"Alo? Sunt un prieten.
"Am văzut un cadavru pe un lift,
"așa că m-am gândit să sun la Scotland Yard."
Genial! Sigur știi numărul?
Mendel, e timpul să discut cu Elsa Fennan.
Puteai să-mi spui că vii.
- M-am gândit că e mai sigur să nu știi. - Mai sigur?
Pot să intru? N-avem mult timp.
Te-ai rănit la mână?
Harek m-a rănit.
- Cine? - Karl Harek.
Avea o măciucă, în loc de cutie muzicală.
Ce vrei să spui?
După ce te-am părăsit, Harek a încercat să mă ucidă.
După încă o zi, l-a ucis pe proprietarul mașinii închiriate
pentru că a venit să te vadă la teatru.
Încerca să ucidă pe toată lumea
care-l putea lega de Samuel Fennan.
Sau de soția care îl ajuta pe Fennan să transmită celorlalți documente.
Acum, cineva l-a ucis.
Cineva care crede că Harek v-a trădat organizația
denunțându-l pe soțul tău printr-o scrisoare anonimă.
Nu.
Mi-ai spus că spionajul e un joc.
Ce fel de joc credeați că jucați tu și soțul tău
când le dădeați materiale șefilor?
Își datorează puterea visătorilor ca voi.
Chiar credeați că puteți controla puterea pe care le-o dădeați?
Că puteți opri balul?
Ce fel de visuri aveai, dnă Fennan,
de erau atât de puțin realiste?
Uită-te la mine!
Ce visuri mi-au lăsat?
Am visat copii.
Nu aveam niciunul.
Am visat să am un trup frumos.
Mi l-au însemnat.
Atunci m-a găsit Samuel.
l s-a făcut milă de mine, m-a iubit
și m-a luat.
El avea visuri.
Eu îl aveam doar pe el.
Acum un an, la Mürren, în vacanță,
Samuel l-a cunoscut pe Sonntag.
Sonntag? Duminică?
- L-ai întâlnit pe acest om? - Nu, niciodată.
- Atunci de unde îi știai porecla? - Mi-a spus Samuel.
Ce ți-a mai spus soțul tău?
Că Sonntag era...
- Controlorul lui? - Da.
Că el oferea banii din cutia muzicală a lui Harek.
Dar Samuel trimitea banii anonim organizațiilor caritabile,
celor oprimați.
Celor săraci.
Era un visător.
După Oxford nu s-a mai maturizat.
Sonntag îl ducea de nas ca pe un copil.
Soțul tău l-a mai întâlnit după Elveția?
Dacă da, mie nu mi-a spus.
- Sonntag a venit vreodată în Anglia? - Nu știu.
- Ar putea fi în Anglia acum? - De unde să știu eu?
Putea să ne vadă pe mine și pe soțul tău în parc
și să creadă că soțul tău îl trădează?
- Samuel nu era trădător. - Își trăda propria țară!
El nu se gândea la țări.
- Sonntag l-a pus pe Harek să mă ucidă? - E posibil.
- Soțul tău l-a descris vreodată? - Ești un prost, dle Dobbs.
De ce mi-ar da Samuel informații inutile?
Nu cunoști nici măcar regulile propriei misiuni.
Trebuia să-ți ajuți soțul într-o cauză în care nu credeai.
M-a ajutat. Avea nevoie de ajutor și i l-am oferit. El era viața mea.
- Înțeleg, dar... - la mâinile de pe mine!
Du-te și ucide-l pe Sonntag. Menține jocul în viață.
Să nu crezi că sunt de partea ta. Nu sunt de partea nimănui.
Sunt un câmp de luptă, soldățel de jucărie.
Poți să mă calci în picioare,
să mă bombardezi,
să mă arzi, să mă lași pustie,
dar să nu-ți fie milă de mine!
Să nu-mi spui că mă înțelegi.
Pleacă și ucide!
- Vreo noutate? - Da, două lucruri.
Aveai dreptate într-o privință.
Biletul de sinucidere al lui Fennan și scrisoarea de denunțare
au fost scrise pe mașina lui, probabil de oameni diferiți.
- Apăsarea pe taste diferă. - Și celălalt?
Am văzut autopsia lui Harek.
Era mort când a fost aruncat în puț, fusese strangulat cu delicatețe,
prin ceea ce se numește presiunea degetului pe cartilajul carotidei.
Unde vrei să mergi?
Mă însoțești până acasă?
- Scrisori și altele asemenea. - Sigur.
Elsa Fennan a cedat?
Nu știu.
Bill!
Îmi pare rău că am dat buzna, dar te caut la telefon de la prânz.
Am sunat aici după ce ai vorbit cu dna Bird de la Mendel.
A plecat, dar a spus că pot aștepta. S-a întâmplat ceva ciudat.
Vin imediat.
Bea ceva!
- Am băut. Cu ce vă servesc? - Sherry. Mendel?
Nu înainte de înserat, să nu pic.
Unde mi-a pus dna Bird corespondența?
Ce e ciudat?
Lista de abonamente la dosarele Externelor.
Am fost acolo într-o vizită de rutină în dimineața asta.
Mi-am dat seama că pot verifica ce a luat Fennan acasă
în cele șase luni de la promovarea sa.
În primele cinci luni,
a luat acasă multe dosare politice și alte chestii secrete,
dar în ultima lună a luat doar chestii mărunte,
date publice de politică externă
care apăreau după două zile în Time Magazine.
- Se potrivește. - s-ar putea potrivi.
Mendel are dreptate.
S-ar putea potrivi. Ar putea însemna ceva.
Elsa mi-a spus de dimineață că soțul ei era comunist și spion,
iar ea a acceptat să fie curierul lui pentru că-l iubea.
Ori spunea adevărul,
caz în care Fennan era spion.
Sau Elsa mințea. Ea era spionul.
Fennan a aflat și n-a mai putut îndura. I-a tăiat sursa de informații
și s-a denunțat într-o scrisoare scrisă la mașina sa de scris.
- De ce naiba... - Pentru a atrage atenția cuiva
din serviciile de securitate
fără să strice tot apelând la mijloacele oficiale.
Poate că cineva în care putea avea încredere
cât să-i ceară sfatul,
nu două cătușe și o condamnare pe viață pentru soția iubită.
- Cine a scris biletul? - Nu putea fi decât Harek,
când l-a ucis, cât timp Elsa era la teatru.
Și l-a semnat?
Doar nu vrei să spui
că Harek nu putea obține o semnătură prin Elsa?
Adică Elsa a contribuit la uciderea soțului ei?
Ce gând sumbru!
A dus o viată sumbră.
E posibil, desigur,
să nu fi știut la ce-i trebuia semnătura lui Harek,
dar chiar dacă știa,
era o tânără evreică strivită de roata nazistă ca un fluturaș
căruia îi rup aripile
și când nu poate decât să se târască îi rup picioarele.
Dar supraviețuiește.
Schilodită la trup și la minte.
Crește, se uită în jur și ce vede?
Că toate suferințele ei au fost inutile.
Își vede persecutorii prosperând.
E comunistă?
Nu cred că-i plac etichetele.
Cred că voia să ajute la ridicarea unei societăți lipsite de conflicte.
Cred că vrea pace.
Comuniștii se folosesc de oameni în felul ăsta.
Vreau să-l găsesc pe comunistul care se folosește de ea.
Mendel, fii pregătit...
Fii pregătit să te trezești.
Sonntag!
Așa e Mendel. Îi plac doar realitățile.
Da. Sonntag e o realitate.
Cine naiba e Sonntag?
E porecla unui om
despre care Elsa spunea că-l conducea pe soțul ei.
A spus că nu l-a văzut niciodată, dar cred că minte.
Scuză-mă, e de la Ann.
Cred că mințea. Sonntag o conducea pe ea.
Îi putem păcăli, să-i facem să se întâlnească?
Sonntag și Elsa?
Vino cu mine! Vreau să scrii ceva.
Dna Elsa Fennan,
34, Merridale Lane, Walliston, Surrey.
Aș vrea să fii aici.
Semnat, S.
E un semnal de urgență.
De unde știi că folosești fraza potrivită?
Vederea e semnalul, nu contează ce scrie pe ea.
Când Elsa o va primi, mâine-dimineață,
trebuie să trimită un răspuns nevinovat
la o adresă dinainte stabilită.
Răspunsul ideal ar fi un bilet
către ceva ce trebuie să se întâmple într-un anumit loc și timp.
Un loc la un concert,
o rezervare pentru un tren.
Are o culoare neobișnuită
- Nu știu dacă o să facă pui. - Serios? Scuzați-mă!
- Sigur. - La revedere.
Dobbs? A mușcat momeala.
la autobuzul de 10:42 spre Victoria. Eu o să fiu în fata ei.
COMPANIA TEATRALĂ REGALĂ SHAKESPEARE
Compania regală Shakespeare
17 și 18, pe rândul F. Două lire și 10 șilingi.
17 și 18. E bine. Mulțumesc mult.
Aveți două loji la matineul de mâine?
PENTRU SPECTACOLUL DE AZI SE FAC REZERVĂRI
Avem F-12 și 13.
LA LONDRA ȘI ÎN STRĂINĂTATE
- Ai văzut plicul? - Da.
- L-ai putut citi? - Doar dacă o atacam.
Dar l-a pus în cutia "Londra și străinătate",
iar biletele sunt pentru matineul de mâine,
așa că nu cred că l-a trimis în străinătate.
E prima oară când faci o presupunere.
Susținută de un timbru de patru penny de pe plic.
Sonntag e la Londra.
O să primească biletul mâine, la prima oră.
Mi-am permis să cumpăr trei bilete la spectacolul de la matineu.
Poftim!
Eu stau pe N-18, pe interval,
la șase rânduri în spatele Elsei și al lui Sonntag.
A-1 și 2, primul rând pentru tine și Bill,
cu vedere spre rândul F, de la lojă.
E ca paradisul pentru un suflet nou:
Nu că aș iubi orașul sau oamenii,
dar mi-e drag pentru că-l adăpostește.
Regele, la pieptul căruia aș zace,
și cu lumea m-aș putea război.
De ce iubesc oamenii arctici lumina stelelor,
când soarele le strălucește zi și noapte?
Adio, nu mă mai cobor la nivelul oamenilor de rând.
Voi îngenunchea doar în fața regelui.
Iar mulțimea e alcătuită din scântei
strânse în sărăcia lor.
Ei nu sunt bărbați pentru mine.
Vreau poeți zburdalnici, inteligenți,
muzicieni care cu o atingere a corzilor
să-l atragă pe regele pe care îl aleg.
Muzica și poezia sunt plăcerea lui,
așa că voi avea măști italiene seara,
discursuri, comedii și spectacole frumoase,
iar ziua, când va umbla...
Ea e aici, el nu e.
Pajii mei vor purta straie de nimfe.
Oamenii mei, ca satirii pe pășuni,
vor dansa cu picioare de capră.
Uneori, un băiat cu trupul Dianei,
cu păr unduitor ca apa,
cu perle pe brațele goale
și cu o ramură de măslin în mână,
pentru a ascunde părțile pe care bărbații se bucură să le vadă...
Sărută-mă!
O să-l îmbăiem într-un izvor.
Asemenea lucruri sunt pe placul Maiestății Sale.
Dragul meu stăpân...
Vin regele și nobilii din parlament.
Mă voi da deoparte.
De ce întârzie atât?
Lancaster!
Stăpâne...
- Scuze! - Multumesc.
N-are motive să nu întârzie.
Nu vine aici să se distreze.
- L-ai văzut pe Mendel? - Da.
Dacă se despart când pleacă, eu mă duc după ea,
Mendel îl urmărește pe el.
Trebuie să te duci acasă și să stai lângă telefon. Te cunoaște.
Nu-l poți urmări pe Sonntag prin toată Londra,
fluturând aia ca pe o bâtă.
Asta dacă apare.
Doamnelor și domnilor, actul doi va începe.
Ești hotărât să-l ucizi pe rege?
Da. Nimeni nu va ști cum a murit.
Fă o cu curaj, Lightborn, păstrează secretul.
N-am nevoie de instrucțiuni, nu-i prima oară când ucid un om:
La Napoli am învățat să otrăvesc flori.
Să sugrum cu un fir de iarbă înfipt în gât.
Să străpung gâtlejul cu un ac
sau să iau o pană când doarme
și să-i suflu praf în urechi.
Să-i deschid gura și să-i torn argint viu.
Dar am o metodă mai îndrăzneață.
Care?
Iartă-mă, dar nu-mi voi dezvălui trucul.
Nu-mi pasă cum procedezi, așa că te las în pace.
la asta și să nu mă mai cauți.
Îmi pare rău.
Stropește-te cu apă rece. Hai!
Nu e atât de urât.
Cine e?
Numele lui e Dieter Frey.
L-am manevrat în război, la Zurich.
Adică e de partea noastră.
Era de partea rușilor, iar pe atunci rușii erau de partea noastră.
Timp de o lună a primit mesaje inutile,
așa că a venit să vadă de ce.
Probabil că-l urmărea pe Fennan
când m-a văzut în parc și s-a gândit că aș putea fi dușmanul.
A aflat că așa era.
- Cum? - O să-ți povestesc cândva.
- Unul dintre noi trebuie să intre. - Stai! Vin cu tine.
Vreau să fiu de față când își dau seama că nu s-au chemat ei,
că vederea a fost o capcană.
Hai!
Privirea ta nu aduce decât moarte.
Văd tragedia mea descrisă în expresia ta.
Dar stai o vreme, mai lasă mâna însângerată, să văd lovitura înainte să vină.
Și atunci, când îmi voi pierde viața,
mintea mea va fi agilă.
De ce n-aveți încredere în mine?
De ce vă purtați așa cu mine?
Mâinile astea n-au fost niciodată pătate de sânge nevinovat
și nu vor fi mânjite nici cu al unui rege.
Iartă-mă pentru asemenea gânduri.
O bijuterie mi-a mai rămas
și ți-o ofer.
Nu știu din ce motiv,
dar tremur din toate încheieturile când ți-o dau.
Și-au dat seama.
Dacă sufletul tău ascunde moarte,
fie ca acest dar să te facă să te răzgândești.
Află că sunt rege.
La auzul numelui simt suferință mare.
Unde mi-e coroana? S-a dus. Mai sunt în viată?
Ești învins. Întinde-te și odihnește-te.
Dar durerea mă face să merg, aș vrea să dorm,
căci zece zile n-am închis un ochi.
Și chiar acum se lipesc,
dar teama îi deschide din nou.
De ce stai aici?
De n-ai încredere în mine, eu mă duc.
Nu,
căci dacă vrei să mă ucizi te vei întoarce.
Rămâi, voi dormi.
Doarme.
Și acum, stăpâne?
Ceva-mi șoptește la ureche că nu mă voi mai trezi de-oi adormi.
Teama mă face să tremur așa.
De ce ai venit?
Să te scap de viață. Matrevis, adu-mi masa.
Sunt prea slab ca să mă opun. Doamne, primește-mi sufletul!
Lasă-l jos
și calcă-l.
N-a fost un gest curajos?
Excelent,
asta ți-e recompensa.
Să aruncăm trupul în șanț
și să-l ducem pe rege lui Mortimer, stăpânul nostru. La drum!
Nu aplaudă. Nu i-a plăcut.
Nu e o piesă pentru femei.
Mă duc pe hol. Stai lângă telefon, Charlie.
Ce se petrece acolo?
BERĂRIE
- Da? - Am fost pe urmele lui.
Putem să ne vedem pe Lot's Road imediat?
- L-ai urmărit? - Sigur că da.
Am plecat înainte să se aprindă lumina. Repede!
Înainte să se aprindă lumina? Asta înseamnă că...
Mendel? Alo?
Pe aici.
L-am lăsat să mă vadă.
Trebuie să-l speriem, să-l facem să se predea.
S-a dat de gol.
Când tu plecai, a strangulat-o pe Elsa în teatru.
Presiunea aplicată asupra cartilajului tiroidei.
- Doamne! Ai anunțat poliția? - Nu, mi-ai spus să mă grăbesc.
Eu sun, tu așteaptă aici. Nu poate ieși prin altă parte.
Bine.
Servus, Charles.
Spune-i prietenului tău că dacă mai încearcă asta îl omor.
- Pot să mă duc la el? - Nu.
Eu urmez?
Nu mă obliga.
Fără armă, cu o singură mână,
n-aș putea strangula nici măcar o evreică lipsită de apărare.
Elsa încerca să fugă.
Ea a scris scrisoarea despre Fennan
și a atras atenția agenției de securitate.
Fennan a scris-o.
Voia să ne spună neoficial că soția lui e spion.
Mai știa cineva.
Altcineva a trimis o vedere.
Tu ai trimis-o?
Ca atunci când eram prieteni și colaboram.
Mi-ai întins o capcană.
Acum o oră speram să nu fii tu. Dar acum nu-mi mai pasă.
- De ce? - Pentru că ai înșelat-o pe Ann.
M-ai văzut cu Fennan în parc.
Te-ai folosit de ea pentru a fi aproape de mine.
Am făcut doar
ce i-au făcut și alții, fără motive serioase.
Câte știe el?
Doar că ești urmărit. E un polițist de rând.
Deci scurgerile sunt astupate. Fennan. Harek. Elsa.
A trebuit să-ți fac rău, dar nu mai vreau s-o fac.
- Peste două ore o să plec din țară. - Vreau să știu un lucru.
Te întorci la ea, la Zurich?
Charles! Charles!
Dieter!
Apropo, consilierul a schițat bunele sale intenții.
"A schițat"?
Era pe fugă. Avea probleme cu burta.
Cred că s-a înecat cu propriile cuvinte.
Te vrem înapoi.
Gândește-te!
Doamnelor și domnilor, în câteva minute aterizăm la Zurich.
Puneți-vă centura de siguranță. Mulțumesc.
VAMĂ
Zborul Swissair 824 spre Londra face îmbarcări la poarta patru.
Charles!
Am primit telegrama ta.
Da.
Charles, ești un pic beat?
Ce s-a întâmplat?
Trebuie să-ți spun.
sfârșit
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania