Където и да отиде, каквото да направи, няма да бъде в наша полза.
Манипулира ме. Направи ме съучастник в масово убийство.
Кой си ти? Къде е Първи? - Какви ги говориш?
По дяволите.
Наследник на трона на Ишида, докато не съм убил баща си.
Не, не си го убил ти.
Да видим с какво ново разполагаме. Намери ли частите, които търсеше?
Не разполагаха със съвместим регенератор,
така че реших да използваме тези литиево-оксидни кутии.
Това "да" ли беше? - Да.
Също си взех тези заваръчни очила, които са практични и страхотни.
Щом казваш. Какво взе? - Истинско месо и протеинови пакети.
Ще ги сложа в лед.
Стерилни марли, конци, антибиотици и тези сини хапчета, които...
Тези са мои!
Какво е това? - Уиски.
Не бяха в списъка, но ги добавих. - Знаеш ли кое беше в списъка?
Кое? - Сок.
Осигурил съм ти.
Какво си ме зяпнал?
Някой трябваше да вземе семена. - Това беше задача на Четвърти.
Четвърти, Втора е. Отговори. Къде си, Четвърти?
Няма го. - Не е в стаята си.
Няма го и меча му.
Къде е брат ми? - Съжалявам, Денка.
Не успя да дойде. Ще го заместя. - Не ми допадат изненадите.
Извинявай тогава, защото тази няма да ти хареса.
<<< УНАКС ТИЙМ < 2015 > UNACS TEAM >>>
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
ТЪМНА МАТЕРИЯ Епизод IX - "Истина"
Откажи се и пусни оръжието си.
През повечето време стои незабележим. Виждаш го, когато заговори и действа.
Следващия път да му сложим трасьор. - Не, помня как се върна от станцията.
Аз също. Беше на борда. - Няма го, освен ако не се крие.
Защо ще се крие? - Правя го, когато търся усамотение.
Проследявам комуникатора му. На борда е.
На кораба? - На мостика.
Открих го. - Оставил го е и е взел нещата си.
Очевидно е, че е искал да тръгнем без него.
Но защо? Изглеждаше щастлив. - Никак не изглеждаше.
По-труден е за разбиране от книгата, която ми даде.
Книгата е класика. - Както и да е.
Прасето е страхливец, паякът - не. - Ще се върнем да го приберем.
За да ни потвърди очевидното? - Дължи ни обяснение.
Нищо не ни е длъжен. На кораба с нищо не сме си длъжни.
Тръгна си. Оставете го.
Какво има? - Трябва да знаете нещо.
Кралска особа е? - Принц.
Щял е да наследи трона, но е обвинен в убийството на баща си.
Не го е извършил той. Хвърлили са вината върху него.
От колко време ви е известно? - От скоро.
Нали се съгласихме да бъдем откровени един с друг и да не крием нищо?
Беше лична информация. Четвърти можеше само да я сподели.
Тогава защо си казала на нея? - Втора е наясно с всичко.
Чудничко. Четвърти е принц.
Терорист е. Нали нямаше да пазим тайни?
Има ли нещо, което някой иска да си изясним?
Рано или късно ще го разберем.
Някой ще каже ли нещо? - Да се върнем на проблема.
Какво ще правим? - Това променя всичко.
Ще се върнем. - Сега това ли ти се прииска?
Невинен ли е, трябва да бъдем до него и да го подкрепим.
Така правят приятелите. - Тоест да спечелим на негов гръб?
Всички може да спечелим от подобен приятел.
Истина ли е, няма да е така лесно да се върне и да си вземе трона.
Неслучайно бяга. - Доведеният му брат ще му помогне.
Който вероятно е император. Защо да го прави?
Четвърти винаги се е грижел за него. Близки са.
Нещата сега стоят по друг начин. Ще си създаде големи проблеми.
Също и ние, ако го последваме. Навярно затова не ни е споделил.
Свързах се с охраната на станцията.
Спрямо записите, приличащ на Четвърти се е качил на търговски кораб.
Корабът пътува на светлинна скорост, но излезе ли, ще се свържа с тях.
Не искаш да умра преди екзекуцията ли? Представи си колко разочаровани ще са.
Няма по-разочарован от мен, когато те видях да идваш.
Смятах те за по-умен. - А аз брат си за по-достоен.
Квит сме.
Не, Денка, ранихте тежко.
Звучиш сякаш се разочарован.
Имаш толкова много потенциал.
Отново.
Рио!
Защо се поколеба? - Спечелих точката.
Не беше нужно да нанасям удар. - Наистина ли?
На какво мислиш, че те учим? - Умения да се дуелирам, татко.
Не, учиш се на дисциплина.
Учиш се на уважение към нашите обичаи и традиции.
Когато враговете ти открият слабост, дали ще се поколебаят?
Мразя го. - Напълно нормално е.
Аз също съм презирал своя баща.
Баща ти е бил велик човек, който е служил доблестно на дома ни.
Моят е тиранин. Дребнав и жесток.
Баща ти те обича. Подготвя те да го наследиш един ден.
Бъди силен и не позволявай да се влияеш от емоциите си.
Да вървим.
Проверяваш качеството на уискито?
Каква е присъдата? - Още не съм решил.
Ще е необходим щателен анализ.
Екипажът има странния навик да се лута.
Отново ли ще преследваш Генерала? Доста беди си създаде да го откриеш.
Замалко да го хванеш. Чудно дали това те е накарало да размислиш.
Или те е направило още по-решен?
Направи ме отговорен за смъртта на хиляди и ще си плати за това.
Нищо друго няма значение. Проследих го и го открих.
Поне така си мислех. Но знаеш ли какво?
Не се почувствах по-добре. Гневът още се таи в мен.
Просто смени посоката си. - Тоест?
Жив той беше целта на гнева ми.
Но когато вече го мислех за мъртъв, само един човек можех да виня.
Изигра те. - Сам се оставих да ме измами.
Още не си отговорил на въпроса ми.
Ще го преследваш ли отново? - Някога и това ще стане.
Но този път ще си дам време, за да се уверя, че ще го открия,
но и защото се нуждая от някой, когото да мразя повече от себе си.
Простете за безпокойството, но се свързах с капитана на кораба.
Четвърти на борда ли е? - Не. Слязъл е на бивша колония.
Очевидно изолирана и престъпна планета.
Защо ще ходи там? - Почти нищо не е казал на капитана.
Досущ на нашето момче. - Добре, задай курс натам.
Нямаше как да избереш по-далечна планета.
Неутрална територия, без правителство за подкупване
и гъсти гори, за да кацнете далеч. Добре съм направил избора си.
Ето защо трябва да забързаме крачка. Не бива да ни хванат след здрач.
Боиш се от дивите животни ли? Отвържи ме и ми върни меча.
Ще те пазя. - Животните са ни най-малък проблем.
Какво ще стане, когато стигнем? - Намираме го и го връщаме.
Брилянтен план. Плод на съвместни или самостоятелни усилия е?
Да го намерим ще е трудно. Особено когато не иска да го открием.
Дори и да го открием, малко вероятно е да иска да дойде.
Какво искаш да кажеш? Да го оставим? - Напусна ни по свое желание.
Хората непрекъснато размислят. Аз например исках да ви напусна.
Поне така искаше да си мислим, докато осъзна, че не ни е грижа.
Не, реших да остана да видя колко ще им отнеме да видят,
че си един измамник. Оказа се не много дълго.
Престанете! - Ела ми, красавецо.
Казах ви да се спрете! Какво си мислите, че правите?
Питай приятелчето си, той започна да раздава тупаници.
Нямам какво да кажа.
Дълго време е в космоса. Смахнал се е.
Какво е толкова впечатляващо? - Провеждам пълна диагностика.
Защо четеш резултатите? Мозъкът ти не е ли свързан с кораба?
Да, но намирам визуалното наблюдение за стимулиращо мисловния процес.
В ретроспекция, може да е симптом на състоянието ми.
Тоест? - Грешка в програмирането ми.
Споделиха ми, че поведението ми понякога е необяснимо за андроид.
Странно. - Да.
Предвид наблюденията ти, как би оприличил поведението ми?
Определението ти го обобщава.
Не мога да установя точния проблем и цялостен рестарт е решението.
Хубаво, прави каквото решиш. Един момент. Какво значи това?
Ще изтрие напълно паметта ми и личностната ми матрица.
Не, дума да не става. - Доволен си от представянето ми,
въпреки нетипичното ми поведение? - Не, но не искам да се почва отново.
Наистина мило от негова страна.
Влизай.
Той започна. - Опитай пак.
Заслужи си го. Не е ли от значение?
Противен и гръмогласен е. Какво от това?
Може би ми е омръзнало. - Не.
Подобно нещо очаквам от него, не и от теб. По-умен си.
Тоест трябва да знам по-добре? Глупав е и му е простено?
Нека бъдем откровени помежду си. Нали може?
Разбира се. - Нали?
Знам защо съм се представил за Корсо и съм се качил на борда.
Дошъл съм да убия Трети.
Спрямо генетичния си материал пуснах търсене на станцията.
Ето какво излезе.
Имал съм съпруга, а той я е убил.
Бил е заподозрян, но не е потвърдено. - Защото не е заловен и съден.
Очевидно съм решил да взема закона в свои ръце.
Помниш ли я? Дори малко? - Не.
Има ли някакво значение? - Ти ми кажи.
Как тъжиш за някой, когото не помниш? - Не зная.
Знам само, че това е животът ми.
Затворен в тази метална кутия, бягащ и непрестанно оглеждащ се.
Той е причината да бъда тук. - Само на нас може да разчитаме.
Кога ще се обърнем един срещу друг? Преди някой да ни продаде?
Сама го каза, според Пета, който го е направил,
ни е смятал за опасни. Какво значи това?
Да бъдем добри и покорни, за да вземат кораба
и да ни вземат наградите за главите. - Това е било отдавна.
Доказахме, че никой не помни нищо. - Намекваш, че всички сме преродени?
Ново начало за всички ни? - Неотдавна беше съгласен,
че всеки може да се промени и да изкупи грешките си.
Това беше преди... - Кое? Че не си един от нас?
Някои хора стават лоши, защото обстоятелствата ги притискат.
Други се раждат такива. Лъжат, убиват, мамят и крадат.
Рано или късно се обръщат срещу теб, защото е присъщо за тях.
Трети е такъв до дъното на костите си.
Известно ти е, че съм прав.
Ще спим по-добре, ако си го кажем.
Няма ли да ме попиташ? - Какво?
Изконният въпрос. Дали съм убил баща си.
Не си ли любопитен? - Истината ще изплува.
Защо да чакаме? - Наредено ми е да те отведа.
Каквото и да кажеш, няма да промени нищо.
Дори да съм невинен? - Дори да ми кажеш това.
Разговарях с теб през онази нощ. - Беше пиян и много ядосан, Денка.
Трябваше да те съпроводя до стаята ти
и тази грешка винаги ще ме преследва до сетния ми дъх.
Тъкмо бях научил, че брат ми е отпратен.
Не ти се понрави тогава, но това беше правилното решение.
Разсейваше те.
Не е ли иронично, че сега е на трона, а аз съм трън в очите на всеки?
Баща ти се боеше, че буйността ти ще доведе до падението ти.
Не, способността ми да предусещам.
Когато отидох да споря онази нощ с баща ми, той вече беше мъртъв.
Мащехата ми беше прерязала гърлото му и ме чакаше да дойда.
Не ми изглеждаш изненадан. Дали защото ме смяташ за лъжец
или защото потвърждавам нещо, в което винаги си се съмнявал?
Както казах, трябваше да те спра.
Здравей!
Вдигаш непосилни за теб тежести.
Напоследък си доста начумерен. - Угрижен съм.
Търсиш ли с кого да си играеш, предлагам да опиташ с андроида.
Не съм дошла за това, а да се науча.
Научи ме как да се бия. - Дума да не става.
Защо? Учеше Първи. Аз също съм част от екипажа.
Не, ти не си като нас и не бива да ставаш като нас.
Имаш спомените ни. Прекрачили сме границата и няма връщане назад.
Не може да поправим грешките си. Колкото и далеч да отидем,
миналото ще ни застигне. Стане ли, ще платим висока цена.
Тогава ме научи как да се защитавам. - Искаш да се предпазиш ли?
Върви си. Вземи си своя дял, слез на следващата станция
и си купи билет за където пожелаеш. - Искам да остана, мои приятели сте.
Не, ние сме просто непознати събрани от обстоятелствата.
Знаеш ли колко от нас биха напуснали, ако знаехме, че сме с чисто минало?
Всеки един от нас.
Извинявай. Не исках да нараня чувствата ти.
Просто не искам да плащаш за грешките ни.
Твърде късно е. Замалко да умра, за да извадя тайните ви от главата си.
Когато лудият андроид опита да унищожи кораба, искаше да убие всички ни.
Не ме е грижа какво твърдиш, аз съм член от екипажа.
А щом не мислиш така, най-добре ти си върви.
Доста приличен заговор, ако питаш мен.
Убива императора и натопява мен, така че синът й да седне на престола.
Да не би чувството ти за дълг да е притъпило съвестта ти?
Говориш за почит и вярност към трона, но в крайна сметка си съучастник.
Предал си баща ми и всичко, което е отстоявал.
Бях като твой баща, какъвто той не беше в много отношения.
Обучих те, защитавах те и не се отказах от теб,
дори когато собствената ти плът и кръв беше готова да го стори.
Тогава ме познаваш и ще ми повярваш,
че ще си върна трона и узурпаторите ще си платят.
Нуждая се от помощта ти.
Не искам да прекъсвам влюбените пиленца, но май сте се изгубили.
А това е лошо място да се изгубиш.
Казвам се Акита Масахити.
Дошъл съм да изпълня дълга си към двора на Ишида.
Този човек е издирван престъпник и ще го върна да бъде съден.
Изисквам безопасно преминаване в името на княжество Зайрон.
Като самопосочил се губернатор на тази територия,
ще трябва любезно да ви откажа молбата
и да ви помоля да ни предадете всичките си ценности.
Ще бъдете компенсирани за помощта си.
Така ли? Колко имаш?
Сега нищо, доставя ли затворника... - Нека се досетя, ще се върнеш?
Давам ти думата си. - Предпочитам тузарските ти обувки.
Оставете оръжията.
Моля ви, имам жена и деца. - Ще се оправят и без теб.
Мечът ти, Денка.
До снощи ядях каша на прах, а днес хапвам вегански блокчета.
Успехът е сладък. И солен.
Когато хапвам от зелените блокчета, усещам някакво прещракване в ума си,
сякаш се опитвам да си спомня нещо, но не успявам.
Само от зелените. Вземи си.
Чудно, ако се съсредоточа достатъчно
и продължа да похапвам, дали ще си спомня.
Какво?
Не знам как, нещо като Четвърти с хладните оръжия е,
или пък Шести с мородера и Пета в оправянето на неща.
Нещо като инстинкт ми е.
Мускулна памет. Нещо, което си правил толкова пъти,
че създава трайна памет.
Дотолкова силна, че действието се превръща в навик.
Точно.
Когато разбра, че Първи не е Корсо, защо го запази в тайна?
Вече ти казах. Видях възможност и се възползвах.
Не се замисли за последствията? - Кое?
Та той е напълно безобиден. - Говорех за теб.
Не помисли ли, че когато разберем, това ще разклати мястото ти на борда?
Не съм много сигурен, че имам такова.
Добре де, обмислих го.
Въпреки това реших да си опитам късмета.
Сбърках, какво искаш да ти кажа? Научих ценен урок. Ще ми е за обеца.
Край с тайните. - Трябва да си вярваме.
Дали? Защото знаем кои сме.
Няма да се променим. Най-вероятно ще се върнем към привичките си.
Мускулна памет, убийства, обири...
Да предаваме другите?
Изтрили са паметта ни, защото са вярвали,
че така ще се справят по-лесно с нас. Да ни настроят един срещу друг.
Един от нас е предател.
Да започнем ли да елиминираме възможностите?
Добре. - След теб.
Пета - компютрите и техниката са й силна страна.
Лъжите и конспирациите - не. - Шести е заподозрян за убийства.
Независимо дали е виновен или не, това не му остава свобода на действие.
Четвърти се оказа престолонаследник.
По-вероятно е да си отсече ръката, отколкото да ни предаде.
Следователно оставаме трима. Ти, аз и Първи.
Да спрем. Единственият начин да стигнем до кораба е като те нося,
а нямам намерение да го правя. Позволи ми да превържа раните ти.
Давам ти думата си, че няма да избягам.
Моята значи нещо за разлика от тази на брат ми.
Дълги години служих с чест на императора.
Жертвах и рискувах живота си за дома на Ишида.
Но това е най-трудното нещо, което са искали от мен да направя.
Иска ми се да бяха пратили някой друг. - Всеки друг да беше мъртъв досега.
Прав си.
Част от мен искаше да те види
и да се изправи срещу теб в истински дуел след толкова години.
Бях ли достоен противник? - Винаги си бил.
Днес особено.
Надявах се да премислиш договорката си с Хиро и да не се появиш.
За това сме на едно мнение.
Твърдиш, че си невинен и искаш да се вслушам в съвестта си,
но не изложи най-убедителния си аргумент.
Дължа ти живота си.
Три флотилии разрушители, 48 изтребителя и 26 хиляди загинали.
Най-голямото поражение в историята на Зайрон.
С какво ще се оправдаете, командире? - Видях възможност и се възползвах.
Подмамили са те в капан. - Действах необмислено.
Поемам пълна отговорност.
Дали някой от генералите ти не е нападнал на своя глава?
Не, императоре. - Питам те отново.
Това резултат от прибързаните действия на твой генерал ли е,
което да те е принудило да действаш? - Не, императоре.
Тогава знаеш какво следва?
За неизпълнение на дълга си към този дом, смърт.
Добре тогава. Не ми оставяш друга възможност.
Не! Направих ли го, ще убиеш невинен човек.
Какво правиш тук, Рио? - Поемам отговорността за загубата.
Синът ти няма нищо общо... - Оценявам, че иска да ме защити,
но ще му напомня, че не съм момче и нямам нужда от протекцията му.
Само аз съм виновен за провала ни. Лично аз наредих да нападнем.
Императоре... - Ти?
Наредил си да нападнат врага?
Винаги си упреквал за липсата ми на инстинкт на убиец.
Надявам се да си доволен.
Свободен си.
Повече не говорихме за този ден.
Така и не ти благодарих. - Направи го.
Задължен съм ти и този дълг ще бъде платен.
Командире, къде са останалите?
Мъртви са. - Какво ще наредите?
Съжалявам, Денка. Арестувайте го.
Закъсняхте и реших да ви потърся. - Добре си направил.
Благодарим, момчета. Ние поемаме оттук.
Кое сте вие? - Аз и въоръжените ми приятели.
Този човек е виновен за убийството на император Ишида Нихей.
Ще бъде върнат да бъде съден. - Ние също го издирваме.
Очевидно сме в патова ситуация.
Лейтенант.
Забелязахме ги, когато кацнахме и ги проследихме дотук.
Шести ни чака в мородера, което е на 30 минути път.
Решението вече не е мое.
Желая ти късмет, Денка.
Но срещнат ли ни се пътищата отново, ще изпълня дълга си и ще те отведа.
Не се и съмнявам.
Искам да предадеш съобщение на брат ми.
Разбира се.
Знам, че си вътре. Само искам да ти се извиня.
Разбира се, че си част от екипажа. Заслужи си мястото си.
В правото си да вземаш решения, но не значи, че ще размисля.
Най-добре ще си далеч от кораба.
Обаче истината е, че когато дойде този момент, ще ми липсваш, хлапе.
Много ще ми липсваш.
Аз също съжалявам за думите си. Също че те нарекох голям кретен.
Така ли си ме нарекла? - Когато бях сама в стаята си.
Явно съм си го заслужил. Сега излизай оттам.
Андроидът каза, че сме на 40 минути от планета с водопади, плажове
и плодови дървета, от които да си оближеш пръстите.
Доколкото виждам, водиш с едно. - Какво едно?
На товарния кораб ме спаси да не ме засмуче вакуумът.
Но после те спасих от зомбитата и станахме квит.
На станцията се спасихме взаимно, така че там сме равни.
Шантавият робот се опита да ни убие, а аз ни спасих и поведох.
Малко по-късно ти ме спаси и отново бяхме квит.
Поне до днес.
Не съм си водил списък. Все пак звучи ми добре.
Стояхме и го гледахме как убива невъоръжен.
Не ни остави време да реагираме, а? Освен това си беше личен проблем.
Не спирам да се чудя що за човек върнахме на борда.
Влизай.
Прекъсвам ли се? - Не, преглеждах корабните системи.
Исках да ти благодаря. Не биваше да тръгвам без да ви обясня.
Защо го направи? - Честно ли?
Не исках да ви въвличам и да рискувате живота си.
Оценявам го, но ме разбери, че не се върнахме само за теб.
Направихме го заради нас. Не сме случайни непознати.
Трябва да се подкрепяме взаимно, защото друг не би ни помогнал.
Един ден с ваша помощ ще си върна трона.
Ще си спомня истинското си семейство и ще се разправя със старото.
Майко? Майко!
Изигра ме! Изпрати Акита и той е мъртъв!
По-добре той, отколкото ти. - Дадох дума на Рио да се видим.
Щеше да ми разкаже какво се е случило с баща ни.
Известно ни е, че Рио го уби. - Не.
Твърди, че е конспирация отвътре. - Кой я е устроил?
Не спомена. Щеше да ми го каже лично.
И ти му повярва? - Рио никога не ме е лъгал.
Дадох му думата си.
Ти ме направи лъжец. - Не, синко.
Направих те император.
Какво беше това?
Какво се случи? - Появиха се 3 разрушителя на "Ферос".
Измъкни ни. - Извадиха от строя светлинното ядро.
Никъде няма да ходим.
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
<<< УНАКС ТИЙМ < 2015 > UNACS TEAM >>>
The Future Is Ours 2015 98/412/65/0/S2I