MUŽ, KTERÝ VĚDĚL PŘÍLIŠ MNOHO
Jediný úder činelů
a jak zacloumal životem jedné americké rodiny.
Tati, jseš si jistý, že jsem nikdy předtím nebyl v Africe?
Vypadá to tu povědomě.
Viděl jsi stejnou krajinu minulé léto, když jsme jeli do Las Vegas.
Aha, tam, co tatínek prohrál všechny peníze u zatrace...
- Hanku. - ...stolu.
Podívejte se. Velbloud.
Tohle není opravdová Afrika. Je to francouzské Maroko.
- Je to severní Afrika. - Ale vypadá to jako Las Vegas.
Jsme pouze sto mil na sever od Sahary.
Ve škole tomu říkáme tmavý kontinent.
Je tu víc světla než v Indianapolis.
Počkej, až se dostaneme do Marrákeše.
- Marrákeš zní jako nápoj. - Máš pravdu.
Moment. Zadržte. Co se děje?
Děkuji. Bez vaší pomoci by se mohlo stát cokoliv.
Potěšení na mě straně.
Jsou v životě okamžiky, kdy každý z nás potřebuje pomoc.
Co se stalo?
Váš chlapec stáhnul závoj jeho ženy.
Tohle je moje žena, paní McKennaová.
- Těší mě. - Těší mě. Jmenuji se Louis Bernard.
Vřelé díky, pane Bernarde.
- Tohle je náš syn Hank. - Nazdar, Hanku.
- Dobrý den. Vy mluvíte arabsky? - Pouze pár slov.
Proč se tak zlobil? Byla to jen nehoda.
U muslimů je povoleno jen málo nehod.
Hm, zřejmě máte pravdu.
- Smím? - Sedněte si tady před Jo.
Já myslel, že se jmenuje Hank.
To je jméno mé ženy.
- Píše se to J, O. Bez E. - To je neobvyklé!
Zkratka pro Josefínu. Nikdo ji nezná pod jiným jménem.
Já ano. Maminka.
Teď o té nehodě.
Muslimská žena za žádných okolností nesundá svůj závoj na veřejnosti.
- To ji krmí nitrožilně? - Jaký výraz pro tak malého kluka.
Já jsem lékař.
On zní jako lékař.
Dobře hláskuje hemoglobin.
Má ale potíže se slovy jako pes a kočka.
Kde máte praxi?
V Indianapolis, v Indianě. V nemocnici Dobrý Samaritán.
Proč jste přijeli do Marrákeše?
Byli jsme na lékařské konferenci v Paříži
a říkal jsem si, že když už jsme v Evropě, podívám se znovu do Maroka.
Tatínek osvobodil Afriku.
Poslali mě do Casablanky.
Byl jsem tam v armádní polní nemocnici během války.
- Žijete v Maroku, pane Bernarde? - Ne.
- Přijeli jste přímo z Paříže? - Zastavili jsme se v Lisabonu a v Římě.
- A v Casablance. - A v Casablance.
Doufám, že budete mít čas užít si Marrákeše.
Máme nanejvýš tak tři dny.
Budete zřejmě ubytováni v hotelu Mamounia nebo Le Menara?
Proč se ptáte?
Protože to jsou hotely pro náročně turisty.
Žijete ve Francii?
- Občas. - Jíte šneky?
Když se mi poštěstí.
Kdybyste někdy měl hlad, naše zahrada je jich plná.
Děkuji za pozvání.
Nevíme, jak už se jich zbavit. Francouzi nás nikdy nenapadli.
Podělíme se o taxík do hotelu?
To je od vás milé, já ale musím nejdřív něco zařídit.
Čím se živíte, pane Bernarde?
Já se objevím později. Mohli bychom se spolu napít?
V našem apartmá.
- V tom případě vás já vezmu na večeři. - Ne, to by nebylo fér.
Ukázal bych vám arabskou restauraci
s neobvyklým jídlem a exotickým stolováním.
To je právě to, proč jsme přijeli.
- Co takhle jedna z arabských nocí? - To by se mi líbilo.
Jak byste se chtěl dostat do hotelu, taxíkem?
- Já nevím. - Já bych rád jel drožkou.
Tohle asi bude ta drožka. Uvidíme se později.
Nashledanou. Těším se na koktejl.
Hanku, ty se posaď vedle šoféra.
Jak se ti zamlouvá kabriolet tažený koněm?
Právě jsem zahlédla Louise Bernarda mluvit s tím Arabem, co křičel na Hanka.
Vypadali jako přátelé.
Možná ho znal předtím. Co to má podle tebe znamenat?
To znamená, že pan Bernard je velice záhadný muž.
Zdál se mi úplně normální.
Co ty o něm víš?
Vím, jak se jmenuje. Seděli jsme tam a povídali si.
Nic o něm nevíš, ale on ví všecko o tobě.
Ví, že žiješ v Indianapolis v Indianě.
Ví, že jsi doktor z nemocnice Dobrý Samaritán.
Ví, že jsi se zúčastnil lékařské konference v Paříži
a že ses zastavil v Římě, Lisabonu a Casablance.
Ví, že jsi sloužil v severní Africe v polní armádní nemocnici.
Byla to pouze bezvýznamná konverzace.
Ty jsi ale bezvýznamně nemluvil.
On se ptal na různě věci a tys na ně odpovídal.
Pouze jsme se bavili. Nemám co schovávat.
Já ale mám pocit, že pan Bernard má.
Vím, že tohle je záhadně Maroko, ale přece kvůli tomu neztratíme hlavu.
Vím, co v tom vězí.
Je ti líto, že on se tebe na nic neptal.
- To se mi ulevilo. - Cože, mami?
- To je jen takové rčení. - Zaplatíte šoférovi?
Jsem doktor McKenna.
- Tak pojď. - Sledují nás.
Cože? To snad ne.
Bude z něj výborný doktor.
Pojď, miláčku.
Další sloka.
Chytej.
- Mohu si zamluvit příští tanec? - Ano.
Jsi úžasný.
Večeře pro chlapce.
Vaše žena krásně zpívá.
- Docela dobře, že? - Je fantastická.
Škoda, že to přerušili.
Sám jsem měl stejný pocit už mnohokrát.
Všecko je zařízeno. Manažer má pro nás opatrovnici.
Mohu vám nalít?
Budu ráda, děkuji.
Vystupovala jste na americkém jevišti, paní McKennaová?
Ano, pane Bernarde, na americkém jevišti
a na londýnském a na pařížském.
Jste Francouz, možná jste mě viděl v Paříži.
Na divadlo je potřeba čas
a pro mě je čas luxus.
Byl jste někdy v Paříži, pane Bernarde?
Narodil jsem se tam.
- Čím se živíte? - Kupuji a prodávám.
- Co prodáváte? - To, co mi dá největší výnos.
Teď, když jste v Marrákeši, co tady kupujete a prodáváte?
Raději bych se bavil o divadle.
Řekněte mi, v jakých představeních jste vystupovala...
Promiňte. Já otevřu.
- Ne, já otevřu. - Ne, já.
Hledám pokoj pana Montgomeryho.
- Chtěl si se mnou dát drink. - Tady není žádný Montgomery.
Nerad jsem vás vyrušil.
- Mohu si od vás zavolat? - Mami?
- Nemůžu to uříznout. - Já ti s tím pomůžu.
Lituji, ale nemohu s vámi jít dnes na večeři.
Zanedbal jsem důležitou záležitost, kterou teď musím vyřídit.
- Možná příště. - Určitě se dáme dohromady.
- Sbohem. - Sbohem.
- Dobrou noc.
Dobrou noc.
Jmenuji se McKenna.
Telefonovali z hotelu. Následujte mě, prosím.
Myslím, že se vám tu bude sedět pohodlně.
Posuň se o kousek. Sednu si na kraj.
Sedíš mi na šatech.
Před jídlem si vždycky myjeme ruce.
Děkuji.
Támhle ti se na nás dívají.
Přímo za námi. Dívali se na nás už předtím v hotelu.
Přestaň si vymýšlet?
Nevymýšlím si.
Dobrý večer. Určitě si myslíte, že jsem nezdvořilá.
Sledovala jsem vás od toho, co jsem vás viděla v hotelu.
- Vy jste Jo Conway? - Ano, jsem.
Já věděla, že mám pravdu. Jsem Lucy Draytonová a to je můj manžel.
- Těší mě. - Doktor McKenna a paní McKennaová.
Moje žena říkala, že paní McKennaová vystupovala v londýnském Palladiu.
Téměř na žádná představení nechodíme. Edward je domácí bačkora.
Takže já se musím spokojit s vašimi nahrávkami.
Já je miluji. Já nejsem moc na džez.
Kdy se vracíte do Londýna?
Možná nikdy.
- Nevzdáváte se snad jeviště? - Jen dočasně.
To jen, že žena doktora nemá nikdy na nic čas.
Můj muž chce říct, že představení na Broadwayi
nejsou dělány v Indianapolis.
Mohli bychom žít v New Yorku. Vím, že tam doktoři zrovna nehladoví.
Nic nenamítám proti práci v New Yorku.
Pro mé pacienty by ale bylo obtížné přijet za mnou z Indianapolis.
Vždycky řeknu něco špatně. Promiňte.
Doktore McKenno...
Proč se neotočíte k nám.
Bolí mě z toho krk.
Je to v jednom našem anglickém hrabství. Taková menší usedlost.
Už se to nese.
Tady to máme.
- Vypadá to dobře. - Báječně.
Něco jako chleba.
Tohle všechno bychom měli sníst?
Takhle se to dělá?
Prostě to takhle ulomte.
Nedá se to ulomit.
Takhle to... Tak.
- Takhle se to dělá? - Ano, tak.
To bylo ale tuhé.
Neukouslo by se to líp než to lámání?
- Jde to na tloušťku? - Řekla bych, že ano.
No, je to velmi chutné.
- Žádné talíře. - Žádné vidličky a nože.
- Takže si poslužte. - Dovolte, ukážu vám to.
Použijte pouze první dva prsty a palec pravé ruky.
A levou ruku na klíně.
Mohu to předvěst?
- Pouze tyto dva prsty? - Podržím vám to.
Potřeboval bych použít tuto ruku.
- To je v pořádku. Nikomu to nevadí. - Máte dobrý styl.
- Je to upatlané, ale stojí to za to. - Vyzkouším si to na olivě.
To je báječné. Tady. Kousni si.
Má způsob, jak se tu jí, něco společného s náboženstvím?
- Je to víc společenské než náboženské. - Nevím.
Máš-li čtyři zdravě prsty a palec,
měl bys mít možnost je všechny použít.
- To je dobré. - Velice dobré.
Jak už jsem říkal,
spokojeně jsem si obdělával svoji půdu,
když mě kamarádi z OSN začali otravovat.
Edward měl za války funkci na ministerstvu potravin.
Vytrhli jsme kořeny a jsme tady za rozvojový program OSN.
To zní zajímavě.
Právě připravuji zprávu o odplavování půdy.
Část této země je podobná poušti.
Tenká vrstva horní půdy a pod ní...
Co na to říkáš? Nejdřív slíbí, že nás vezme na večeři...
Poznali jsme ho dnes. Nemůžeš očekávat, že náhle změní celý svůj život.
- Bene, co je s tebou? - Nic. A co je s tebou?
- Jen nechci, aby mě někdo urážel. - Nikdo tě neuráží.
Nemůžeš se divit, že nás nechal, nás starý manželský pár...
- My nejsme žádný starý manželský pár. - Dobře, dobře.
Dobře, je to zchátralec
a mně se nelíbí, co udělal s naším večerem.
Musím zítra něco nakoupit na trhu. Doufám, že bude pěkně.
Ne ale příliš pěkně. Já vím, že anglické počasí je hrozné, ale občas
si neuvědomujeme, jaké máme štěstí.
Tolik slunce den po dni, nezdá se to jaksi přirozené.
- Zajdu za ním. - Ne.
Znám tě. Když se naštveš, začneš se hádat.
Půjdete zítra s námi na trh?
Louis Bernard, velký obchodník z Paříže,
nás tam chtěl zítra vzít.
- Asi za ním zajdu. - Posaď se a dojez svoji večeři.
- Rádi bychom šli. - Bude nám potěšením.
Nevím, proč ho tak rozčilují věci, které nejsou důležité.
- Co to říká, paní Draytonová? - Hanku, je to vypravěč příběhů.
- Není to vzrušující? - Jako vesnická pouť za mého mládí.
Mají všechno kromě stoupání balónu.
Co je tady k smíchu?
Víš, kdo platí za tyto tři dny v Marrákeši?
- Já. - Žlučníkové kameny paní Campbellové.
A za peněženku koupenou v Paříži? Krční mandle Billa Edwardse.
Mami, tati.
Tati, pojď s námi. Jdeme se podívat na šamana.
- Možná, že se něco přiučíš. - Ani by mě to nepřekvapilo.
- Jakmile vás začne unavovat... - Nikdy jsem se tu tak nepobavila.
Nikdy jsem na to tak nemyslel.
Mám na sobě slepé střevo Johna Matthewse.
A co ten výlet lodí? Byl za dva kluky, jednu holku a dvoje dvojčata.
A za kopřivku paní Morganové.
- Jací jsou akrobati? - Úžasní.
Sledujte to děcko, jak leze až nahoru.
Celou cestu domů se povezeme na vředech Herbieho Taylora.
A na astma Allida Markleho.
Čtyři kufry nespokojenosti v manželství a mohli bychom do penze.
Nebo kdyby paní Yarrowová měla trojčata, mohli bychom vymalovat dům.
Co by na to řekli, kdyby nás slyšeli?
Jeden z důvodů, proč jsem v Marrákeši,
je, že nás nikdo neslyší.
Chtěla bych něco říct, když nás nikdo neslyší.
Tady je to bezpečné.
Kdy budeme mít další dítě?
Ty jsi doktor. Ty to víš nejlíp.
Tuto otázku slyším poprvé.
Mami, podívej, pojď sem.
Podívej, šicí stroje. Vypadá to jako televizní reklama.
- Bavíš se? - Ale ano.
Je vším nadšený.
Hanku, pojď sem.
- Drž se stranou. - Co se děje?
Vypadá to, že policie někoho honí.
Hleďte támhle.
Raději se držte stranou.
Jsem Louis Bernard.
Muž, státník,
má být zabit,
zavražděn,
v Londýně,
brzy, velice brzy.
Řekněte jim to v Londýně.
Ambrose Chappell.
Chappell.
- Kdo je to? - Louis Bernard.
Máš papír a tužku?
Je mrtvý.
Ptá se vás, jestli ho neznáte.
Ano, je to Louis Bernard, ten Francouz...
Louis Bernard?
Chce, abyste šli na policii udělat výpověď.
Naši přátelé musí na stanici.
Raději půjdu s nimi.
Nechcete, aby s vámi šel váš chlapec, že ne?
Ale já bych šel rád na policejní stanici.
Bude lepší, když ho vezmu zpět do hotelu.
- Mohla byste? - Určitě.
Hanku, buď hodný.
Raději půjdeme.
Kdo ví, kdy se vrátíme.
Proč myslíš, že se objevil v arabském převleku s namalovanou tváří?
A proč ho zabili?
Sázím se, že to byl špeh nebo tak něco. Co ti to říkal?
Řeknu ti to později.
- Co je? - Cítím se nějak divně.
Proč to chtěl říct právě mně.
Po tom, co jsme o něm říkali včera večer.
Až budeme uvnitř s inspektorem, pokusím se zkrátit formality.
Jdu se trochu protáhnout.
Dotazování se protáhne donekonečna, když jim řeknete, že jste ho znali.
Potkali jsme se včera v autobuse.
Francouzi jsou cyničtí, možná že vám neuvěří.
- Musí tomu věřit. - Podívejte se na to z jejich hlediska.
Viděli ho, jak vám něco šeptá, potom viděli, jak si něco zapisujete.
Ukážete jim, co jste si zaznamenal?
Děkuji, pane Draytone, ale překladatel nebude zapotřebí.
Půjdete dovnitř, madame, monsieur?
Prosím, počkejte. Budu se vás tázat později.
Pasy, prosím.
- Jste v Maroku čtyři dny? - Ano.
Vy jste doktor, pane?
Ano, jsem chirurg, turista a americký občan.
Takže byste neměl mít nic společného s Louisem Bernardem.
Také jsem neměl.
- Byl jste nedávno v Paříži? - Ano, na lékařské konferenci.
Do Marrákeše jste jeli stejným autobusem. Dali jste si aperitiv.
- Jedli jste ve stejné restauraci. - Ano, ale u jiného stolu.
Louis Bernard je pro vás neznámý muž?
Potkal jsem ho poprvé včera v autobuse.
A přesto z 5 000 lidí na velkém trhu
jde za vámi, když umírá.
Je to chování muže, kterého neznáte?
Vůbec o něm nic nevím.
Ani to, že byl agentem Deuxieme Bureau...
Co to je?
Možná, že jste též nikdy neslyšel o americké FBI?
Tedy...
Bylo by mnohem snadnější, kdybyste přestali předstírat.
Podívejte se...
Ten mrtvý muž objevil to, co zde měl objevit.
Proto ho zabili.
On vám řekl, co odhalil.
Proč? Protože vám naprosto věřil.
Vy nejenom kladete otázky, ale také na ně odpovídáte.
Dovolte mi se zeptat.
Kdyby mi Bernard důvěřoval tak, jak říkáte,
tak bych nikdy neprozradil nic z toho, co mi svěřil.
Dokonce i Američané někdy pocítí potřebu zradit důvěru.
Něco si musíme vyjasnit.
Jsem turista a cestuji ze záliby.
Nějak jsem se zamotal do této nehody
a přišel jsem sem dát výpověď a ne, abych byl podroben vyslýchání.
- Já bych rád... - Ne, nechte mě dokončit.
Neříkal, že mě chtějí na telefonu? Já ten hovor vezmu.
Uklidněte se.
- Haló. - Doktor McKenna?
Ano, kdo je to?
Jestli prozradíte jediné slovo z toho, co vám pošeptal Louis Bernard,
váš chlapec se dostane do velkého nebezpečí.
Pamatujte si, že máte mlčet.
Haló?
Draytone?
Nebrala vaše žena Hanka nazpět do hotelu?
- Asi ano, ano. - Zavolejte jí.
Někdo mi právě vyhrožoval ohledně Hanka. Zavolejte jí, jestli jsou v pořádku.
Hotel Mamounia?
Moje žena to nezvedá.
Jaké je číslo vašeho pokoje?
414.
Nemohu tomu uvěřit.
- Ještě se nevrátila? - Ani ji nikdo neviděl.
Vy se vraťte do hotelu.
Snažte se zjistit, co se děje.
Takhle se ona nechová.
Já to vyřídím tu na policii a co nejdřív se k vám připojím.
Nedělejte si starosti, je to asi nějaké hloupé nedorozumění.
Když něco zjistím, zavolám vám sem.
- Neztrácejte čas. - Nashledanou.
Kdo to byl, Bene?
Byl to...
Vrátný z hotelu.
Zjistil, že jsme tady a zavolal, jestli by nemohl nějak pomoct.
- To je od něj velice pěkné. - Ano, též si to myslím.
Řekl jsem, že nevrátíme-li se do 15 minut,
aby se spojil s americkým konzulátem v Casablance.
Měl jste mi říct hned, že se chcete poradit se svým konzulem.
- Pojď, Jo. - Je tu pouze jedna malá formalita.
Musím vás požádat o podpis na výpovědi.
- Nebude to snad dlouho trvat. - Moment. Hned pošlu pro písařku.
Bene?
Můžu se podívat na ten vzkaz?
Ne, já...
Myslím, že bys neměla.
Já nejsem policejní inspektor. Myslím si, že bych to měla vidět.
Muž, státník, bude zabit, zavražděn,
v Londýně, velice brzo.
Řekněte v Londýně, ať zkusí Ambrose Chappell.
Proč jsi to nedal policii?
- Nechtěl jsem. - Lidský život...
Je v nebezpečí, já vím.
Nevím, co by bylo nejlepší udělat.
Měli bychom se vrátit do hotelu, vyzvednout Hanka a vypadnout odtud.
- Možná. - Pomysli na Hanka.
Jak strašný pro něj musel být pohled na muže, jak je zavražděn.
- Je to strašný šok pro malého kluka. - Já vím.
Dej tu poznámku na americký konzulát
a snažme se do toho víc nezamotat, prosím.
Vyzvedni klíč a já se vyrovnám se šoférem.
Znáte paní Draytonovou?
Tu anglickou dámu?
Viděl jste, jak přišla z trhu asi tak před hodinou?
- Ne, pane. - Moment. Tohle je strašně důležité.
- Měla s sebou mého malého chlapce. - Ne, pane.
- A co pan Drayton? - Pan Drayton odešel.
- Cože? - Opustil hotel.
- Ale to nemohl. - Ale ano.
Ten Angličan, co měl brýle s kostěnými obroučkami.
Odešel z hotelu.
Nevím jak ty, ale já jsem vyčerpaná.
Řeknu paní Draytonové, aby přivedla Hanka.
- Počkej s tím telefonátem chvilku. - Proč?
Protože tě o to žádám.
Začínáme právě naši pravidelnou měsíční hádku?
- Doufám, že ne. - Tak se tak nechovej.
Pouze jsem řekla, že zavolám paní Draytonové.
Počkej.
Moment.
Dej mi chviličku.
Chci, aby sis tohle vzala. Uvolní tě to.
Uvolní mě to? Já jsem klidná a unavená.
- Možná, že ty je potřebuješ. - Toto je pro tebe...
Kdo je tady doktor.
Víš, co se stane, když se rozčílíš a znervózníš.
Udělej to pro mě.
Před půl rokem jsi říkal, že beru moc prášků.
Tehdy jsi ale nebyla svědkem vraždy.
Jsi rozrušená. Pohybuješ se v jednom kole.
To ne.
Já se živím tím, že vím kdy a jak dát lék.
Budeš se cítit líp, když si vezmeš tohle.
Ty si to nemyslíš. Dobře, domluvme se tedy.
Co se děje?
Něco ohledně Bernarda a policejní stanice jsem ti neřekl.
- Cože? - Toto je cena za zvědavost.
- Cos mi neřekl? - Jediná cesta, jak na to přijít.
Tak dobře, doktore McKenno. Teď jsem klidná a poslouchám.
Je zde něco divného od samého začátku.
To nebyla náhoda, že nám Louis Bernard pomohl v autobuse
a začal se s námi bavit.
- Měla jsi pravdu. - Vidíš?
Já vím, jak říkám. Měla jsi pravdu. Byl zvláštní.
Já vím. Ale cos mi chtěl říct?
Začal na nás mluvit,
protože hledal pár podezřelých lidí.
Na nás není nic podezřelého.
Není, on udělal chybu. Jednalo se o jiný pár.
Byl zabit předtím, než je našel?
Ne, našel je. Nakonec je našel.
V restauraci, kde jsme včera večer večeřeli...
To je jeden z důvodů, proč ho zabili.
Chceš mi snad říct, že to jsou Draytonovi?
Ano, jsou to oni, Jo.
Jestli si myslíš, že tohle je vtip, tak to není zrovna dobrý vtip.
- Myslím, že se natáhnu. - Teď mě poslouchej, Jo.
Poslouchej velice pozorně.
Ten telefonát na policejní stanici, to nebyl vrátný z hotelu.
Byl to muž s cizím přízvukem.
Řekl mi, že když řeknu jediné slovo z toho, co mi řekl Bernard na trhu,
něco se stane s Hankem.
S Hankem? Proč s Hankem?
Odvezli ho pryč.
Ale paní Draytonová ho přivedla zpět do hotelu.
Nikdy se do hotelu nevrátila. Hank také ne.
- Ale pan Drayton... - Poslyš, Jo.
Pan Drayton odešel z hotelu před 40 minutami.
Pojď sem, Jo. Posaď se.
Já bych tě zabila. Dal jsi mi sedativa.
- Proč jsi mi to neřekl předtím? - Nebyl jsem si jist.
- Ale byl, byl. - Jo, prosím. Prosím.
Jdi ode mne. Nech mě být.
Bene, pomož mi najít moje dítě.
Ach, Pane Bože!
- Chci svého chlapce. - Jo, prosím.
Bene, prosím. Ach, Pane Bože.
Kde je, Bene?
Odpusť mi, Jo.
Odpusť mi.
Zatím žádné zprávy, Jo. Draytonovi jsou definitivně pryč.
Záznamy hotelu říkají, že přijeli z Londýna.
Drayton řekl vrátnému, že je univerzitní profesor.
Nemůžeme s tím nic dělat, Jo.
Nemohu zavolat policii.
I na to jsem myslel.
Jakmile spojí Hankovo zmizení s vraždou Bernarda,
donutí mě, abych jim řekl,
co mi Louis Bernard pošeptal na trhu.
To Hankovi nijak neprospěje.
Pojedeme do Londýna.
Draytonovi měli soukromé letadlo. To jsem zjistil.
Tak Hanka odtud dostali.
To letadlo může přistát kdekoliv, neměli problémy s pasem.
Jedeme tedy do Londýna ho najít.
Teď poslouchej, Jo. Bernard mi řekl toto.
"Muž, státník, bude zabit, zavražděn,
v Londýně, velice brzo."
"Řekněte v Londýně, ať zkusí Ambrose Chappell."
Toho musíme najít.
Jestli něco ví, nabídnu mu vše, co mám, abych dostal Hanka zpět.
Ten Chappell je naše jediná naděje. Rozumíš mi?
Dole čeká auto.
Zaplatil jsem hotelový účet. Zapakujeme a pojedeme.
Nemáme moc času. Musíš vstát a připravit se.
Prosím tě, Jo.
Prosím, Jo.
Počkal byste, pane?
- Tudy, prosím. - Jo. Pozdravy od fanoušků.
Jak si mě můžou pamatovat?
Už jsou to čtyři roky, co jsem hrála v Londýně.
Ty jsi ale holka, na kterou se nezapomíná.
Kdo jim řekl, že přijedeme? Bene, tys to neudělal, že ne?
Poslal jsem telegram k Parnellům, zamluvili hotel. Tohle jsem neplánoval.
Doktor a paní McKennaovi, já jsem inspektor Edington od OID.
Vy nemusíte jít přes celnici. Pojďte tudy.
- Co takhle fotku, Jo? - Ahoj, Jo.
Prosím, tudy.
My chceme Jo.
Pan Woburn. Doktor McKenna s paní.
- Těší mě. - Co od nás chcete?
- Pan Buchanan by s vámi rád mluvil. - Kdo je to?
Zvláštní oddělení Scotland Yardu.
Pan Buchanan. Doktor McKenna s chotí.
Těší mě. Děkuji, Woburne.
Posadíte se, že ano?
Musím říct, že jsme šokováni únosem vašeho syna v Marrákeši,
soucítím s vámi.
- Víte, kde je? - Máte nějakou zprávu?
Rád bych vás potěšil nějakou dobrou zprávou,
ale brzy bychom ho mohli najít, když budeme spolupracovat.
Bernard byl poslán do Maroka na naši žádost,
aby zjistil něco o zamýšleném atentátu tady v Londýně.
Víte, dobrý agent riskuje svůj život a ne vždycky vítězí.
Bernard byl přesvědčen, že se vám dá věřit.
Doufal, že se na nás obrátíte.
Ti lidé unesli vašeho chlapce, aby vás umlčeli.
- Je to tak, že? - Myslím, že to udělali pro peníze.
Proč jste nešel na konzulát v Casablance? Proč jste v Londýně?
Pane Buchanan...
Jste přesvědčeni, že váš syn je zde a že si ho najdete sami.
To nepůjde. To je nemožné.
Ale s naší pomocí máte šanci.
- Velkou šanci. - Zakázali nám cokoliv říkat.
Cokoliv mi povíte, bude v naprosté důvěrnosti.
Ano, může být, ale...
Váš syn je důležitou kartou pro tyto lidi.
Zatím je v bezpečí.
Po činu, který mají v úmyslu spáchat, ho nechají jít? Zatím máme jen čekat?
Jestli potom shledají vašeho syna nepohodlným...
Není nutné nás strašit.
To je přesně to, co se snažím dělat.
Snažím se předejít vraždě muže zde v Londýně.
Když mi neřeknete všechno, co víte,
budete uznán za spolupachatele vraždy.
- Co tedy můžeme sami dělat? - Moment, počkejte.
Pracujete na špatném McKennaovi. Bernard mluvil se mnou, ne s mojí ženou.
Tak mi to řekněte.
Mluvil francouzsky. Já nerozumím ani slovo.
Možná, že budou schopni je najít.
Možná mi nestačí a tobě určitě také ne.
- Ty nejsi jediný, koho se to týká. - Ne, tak jsem to nemyslel.
Dohodli jsme se, co podnikneme, tak na tom trvejme.
Je mi líto, pane Buchanane,
velice rádi bychom s vámi spolupracovali, ale nejde to.
Já mám taky syna.
Nevím, co bych já udělal. Promiňte.
Telefonní hovor pro vás, paní McKennaová.
Přepojte hovor pro paní McKennaovou sem, prosím.
- Haló. - Paní McKennaová?
- Ano. - Paní Draytonová. Pamatujete si mě?
Paní Draytonová.
Kde je náš syn? Kde ho máte?
Je zde se mnou. Nesmíte mít o něj starost.
Kde je náš syn? Kde ho máte?
Věřím, že byste s ním ráda mluvila.
Ano, prosím.
- Hanku. - Okamžik.
Mami, mami, jsi to ty?
Hanku, miláčku, jsi opravdu v pořádku?
Trochu mám strach, mami, ale jsem v pořádku.
Mami, stýská se mi, strašně se mi po tobě stýská.
Dej mi ho.
Hanku, tady je tatínek.
- Maminka pláče? - Hanku, poslouchej mě.
Kde jsi?
Nechtěl jsem, aby kvůli mně plakala, ale mám strach a chci ji vidět.
Hanku, poslouchej mě. Řekni mi, kde jsi.
Welbeck, osm...
Osm? Počkej, Hanku.
Hanku.
Bene, byl tak vystrašený.
Byla to londýnská telefonní ústředna.
Veřejná budka, Západ jedna.
Je nutně cokoliv dodávat?
Možná si to rozmyslíte.
A když ano,
na tom čísle mě najdete.
Je to všechno, pane?
- Váš klíč od pokoje. - Děkuji.
Tady máte.
Děkuji, pane.
Od Parnellů. "Vítej doma, Jo."
"Těšíme se na celou tvoji rodinu, hlavně na malého..."
"S vřelým pozdravem od Jan a Cindy." To je velice milé.
Ambrose Chappell. Tady je. 61 Burdett Street, Camden Town,
Gulliver 6198.
Co mu řekneš?
Že budu mlčet a nabídnu mu všechny peníze, které máme.
Ústředna?
Potřebuji číslo Gulliver 6198.
Hned to bude.
Jo, jak báječně vypadáš.
- Co jste dělali v Maroku? - Byli jsme na výletě.
Jo, ty jsi přesně to, co Londýn potřebuje.
Ambrose Chappell? Pan Ambrose Chappell?
Pane Conwayi, nevěděli jsme, že tu jste.
Doktore McKenno. Vítejte v Londýně, doktore.
Věděla jsem, že jsi vdaná, ale že za doktora? Jak chytré.
Zvláště v tak psychosomatickém povolání.
Mlč, prosím.
Ani nevíš, co psychosomatické znamená.
To znamená, že je mysl na prášky z těla.
- Doktor telefonuje. - Obchodní hovor. Nic důležitého.
Obchody jsou všecko.
Haló? Ambrose Chappell?
Je to pan Ambrose Chappell?
Jmenuji se McKenna.
Doktor Benjamin McKenna.
Nemusíme být potichu. Co takhle něco k pití?
Chci jen vědět, jestli se nějakou dobu zdržíte doma.
Rád bych si s vámi promluvil.
Děkuji. Hned se tam objevím.
Ráda bych vám představila manžela.
Tolik jsme o vás slyšeli.
Tohle je Valova žena, Helen.
Vypadáte stejně jako na fotkách, které měla Jo. Beze změny.
Proč ne, je to doktor. Možná dostává zadarmo hormony.
Já jsem Jan Peterson. Zpívám skoro tak dobře, jako vaše žena.
A tohle je Oindy Fontaine z Harrisburgu v Pennsylvánii.
Harrisburg. Jezdíte domů?
Jak bych mohla? Znají mě tam jako Elvu McDuff.
To už se ke mně nehodí.
Kde je váš chlapec? Kterému z vás se podobá?
Je teď u přátel, abychom měli čas pro sebe.
- Jak se jmenuje? - Hank. Henry, ve skutečnosti.
Doufám, že vypadá jako ty a že má mozek doktora.
Ty kytky jsou krásné...
Objednám něco k pití.
Dobře, ale večeře je na mě, na přivítání Jo.
Rád bych ji přesvědčil, aby se zdržela měsíc.
Je mi velice líto, ale musím se s někým sejít.
Prosím, objednejte pití. Já se vrátím co nejdřív.
Promiňte, prosím.
- Musím to udělat. - Vezmi mě s sebou.
Nemohu.
- Prosím, vezmi mě s sebou. - Dva mohou sledovat lépe než jednoho.
Nechceme Buchananovy lidi v patách.
Vypadnu zadním vchodem.
AMBROSE CHAPPELL VYCPAVAČ
- Ambrose Chappell? - Pojďte dál.
Přišel za vámi nějaký pán.
Dobré odpoledne, pane. Já jsem Ambrose Chappell.
- Co pro vás mohu udělat? - Víte, já...
Pro začátek byste se mohl představit.
Jsem McKenna. Doktor Benjamin McKenna.
- Telefonoval jsem vám. - Ano, ano.
Vy jste Ambrose Chappell?
Jsem Ambrose Chappell skoro 71 let.
Myslím, že vím, co vás trápí.
- Ano? - Určitě.
To se stává pořád. Očekával jste někoho jiného?
Počkejte. Ambrosi?
Myslím, že tento pán chce s námi mluvit.
Otče, běžte si odpočinout.
Mám před sebou stovky let k odpočívání, díky.
Přeji vám hezký den, pane.
- Co pro vás mohu udělat? - Jsem doktor McKenna.
- Říká vám to něco? - Ne, myslím, že ne.
Víte, proč jsem tady?
Netuším.
Někdo v Marrákeši mi dal vaše jméno.
- Ano? - A já si myslím, že toho člověka znáte.
- Louis Bernard, Francouz. - Louis Bernard?
Bernard mi těsně před svou smrtí řekl, abych za vámi zašel.
On je mrtvý?
Vy víte, že je mrtvý.
Dám vám nabídku, kterou neodmítnete.
- Co přesně tím myslíte? - Chcete mluvit zde?
Jistě. Před našimi zaměstnanci nic netajíme.
Takže zaprvé,
neprozradil jsem nic, co mi Bernard řekl, než zemřel, a nikdy neprozradím.
Mě nezajímají politické intriky.
Mě nezajímá, koho chcete v Londýně zabít.
Chci pouze svého chlapce a prvním letadlem se vrátíme do Ameriky.
No tak, poslouchejte mě, prosím, ano?
Jestli peníze pro vás něco znamenají, já udělám...
Otče, zavolej policii. Půjdeme do toho...
Moment. Říkáte, aby zavolal policii.
- Chcete mě oblafnout? - Drahý pane...
- A vy neznáte Louise Bernarda? - Nikdy jsem o něm neslyšel.
Vy nevíte, co se stalo v Marrákeši nebo kde je můj chlapec?
- Kde je? - Williame. Edgare. Davide. Pomoc.
Ne, počkejte. Zadržte.
Teď je mi jasné, že jsem na špatném místě. Nechte mě být.
Udělal jsem chybu. Nechte mě jít.
Řekl, že i kdyby byl Bud Flanagan oblečen od Hartnella,
nikdo by mu neuvěřil, že je aristokrat.
Říkám, "Chrisi, poslouchej,
proč nevyjmete z novin Hickeyho rubriku?"
Jo, kde je ten tvůj manžel?
Už je pryč přes hodinu.
- Šel za nějakým mužem. Churchem? - Ne, jmenoval se Chappell.
Není to muž. Je to místo.
Je to kaple Ambrose Chappell.
- Dávají do seznamu kaple? - Podíváme se.
Podívej. Tady je to. Ambrose...
Kaple Ambrose Chapel, 17 Ambrose Street, W2.
Musím jít. Je mi líto. Dejte si další. Já se vrátím hned, jak budu moct.
A vysvětlete to Benovi, ano?
Vysvětlit? Co?
Tady se děje něco divného a já...
Pojďme to rozřešit. Zaprvé, muž jménem...
- Ambrose Chappell. - Ben odspěchal za ním.
Pak Jo prohlásila, že to je místo a odběhla ona.
Neopakuj to nebo odběhnu já.
- Jaké pokušení. - Dá se tomu rozumět?
Možná, že je to nějaký americký vtip.
Zdravíme.
Omlouvám se velice, ale měl jsem něco, co jsem musel neodkladně vyřídit.
To zrovna potřebuji. Díky.
- Kde je Jo? - Odešla do Ambrose Chapel.
Zrovna odtamtud jdu.
- Ne váš Ambrose Chappell. - Není to osoba, ale budova.
Odešla před 20 minutami.
Cože, co tím myslíte?
- Kde je to? - Najdu to znovu.
Říkáte, že je to budova?
Kaple Ambrose Chapel, 17 Ambrose Street, Bayswater.
Ano? Doktore, pojďte sem. To je Jo.
- Jo? - Bene? Co se stalo?
- Ne, bylo to zbytečné hledání. - Musí to být ta kaple. Já ji našla.
Je to jenom kousek odtud.
Znám adresu. Hned tam budu.
- Tak před kaplí. - Nashle, miláčku.
- Co jste říkali, jaká je to adresa? - 17 Ambrose Street, Bayswater.
Nevím, jak vám poděkovat.
Tři pěšáci. O dámě toho moc nevíte, že?
Raději jdi do postele, jinak budeš moc unavený.
Mohu to dohrát? Vyhrávám.
Můžeš. Edno, dej mu mléko a sušenky.
Měl by jít do postele. Musím jít dolů.
Ne, dnes to nebude zapotřebí. Budeš spát, Hanku, že?
- Doufám. - Pospěš si, když to chceš dohrát.
Není tak těžké být laskavá, že ne?
Zavolej mě, až budeš chtít, abych odemkla.
- Mohu dovnitř? - Ano.
Kdyby tak bylo zítra.
To není moc ortodoxní přání.
Abych nezapomněl.
Tady máš, příteli.
Dva volňásky na koncert do Albert Hall.
Lóže je dobře umístěna.
Měl bych říct, strategicky umístěna.
- A teď to nejdůležitější. - Co je to?
Nahrávka kusu, který budou hrát.
Hudba není zrovna tvůj obor na rozdíl od míření.
Zahraji ti ten přesný moment, kdy vystřelíš.
Tak pozorně poslouchej.
Dáme to ještě jednou. Počkej na úder činelů.
Jasně? V tom okamžiku tvůj výstřel nebude nikdy slyšet.
Dokonce ani posluchači nebudou vyrušeni.
Myslím si, že skladatel by to ocenil. Nikdo si toho nevšimne.
- Nikdo, kromě jednoho člověka. - Máš pravdu, když budeš šikovný.
- Nějaké otázky, hudební či jiné? - Ne.
Má to jednu výhodu, stane se to na začátku večera.
Musím tě upozornit, že máš čas pouze na jeden výstřel.
- Další výstřel by byl na tvé riziko. - Nerad riskuji.
To rád slyším.
Jel jsem pro tebe až do Marrákeše, a tak chci, abys mi dělal čest.
Tvůj terč už je na cestě.
Dole na tebe čeká auto.
Cestou vezmeš slečnu Bensonovou, bude tvou společnicí.
Dodá ti dojem důstojnosti, jestli je to vůbec možné.
Budete mít ty peníze, až se vrátím?
Nevěříš mi?
Jaké je to vaše anglické přísloví?
"Vlk v jehněčím převleku."
Velmi chytré přestrojení, musím říct.
Musíš už jít. Nesluší se přijít na koncert pozdě.
A bylo by nešikovné, kdybys zmeškal první část koncertu.
- Odvedeš našeho přítele k autu? - Ano, samozřejmě.
Lituji, že se musíš vyplížit ven, ale musíme si zachovat důstojnost.
Tady to je.
Myslím, žes na to kápla.
Nemůže to být horší než můj Ambrose Chappell.
- Jdeme. - Neměli bychom zavolat policii?
Ne, miláčku, prosím. Rozlouskneme to sami.
Bene.
Tohle je opět slepá stopa.
Počkáme...
a rozhlédneme se tu.
Podívej, kdo to přichází uličkou.
Dnes večer bych chtěl promluvit o nepřízni osudu.
Průměrný život, váš a můj,
má často v cestě překážky a zmatky,
zklamání a krutosti mimo naši kontrolu.
Je podivné, že právě tyto věci mimo naši kontrolu...
To je číslo Buchanana.
Jdi a zavolej mu, aby obklíčil toto místo policií.
- A co když se mě zeptá... - Řekni mu, co chceš.
Tentokrát jsem si jistý, že Hank je někde tady.
- Ale já tě nechci opustit. - Nevím, jak jinak to zařídit.
Jdi už.
...dobrota všeho lidstva.
Málokdo z nás se zamyslí nad tím, že by z nás nepřízeň osudu mohla
udělat lepší muže a ženy.
Myslím si však, že bychom se měli zamyslet, a to hned teď,
udělat si malý inventář, nahlédnout do svých srdcí a životů,
abychom se podívali, co v nich je.
Proto namísto toho, abychom pokračovali se mší,
myslím, že bychom se měli vrátit do svých domovů
a meditovat a uvědomit si, jak málo je toho, nač si máme stěžovat
a za jak mnoho máme být vděčni.
Příští týden si prodiskutujeme ovoce našeho rozjímání.
Do té doby vám všem žehnám.
To je milé překvapení, doktore.
- Kde je můj chlapec, Draytone? - Je nahoře.
Přišel jste včas, abyste pomohl mé ženě s jeho jídlem.
Zdá se, že Hankovi se moc nezamlouvá anglická kuchyně.
Co chcete?
Dám vám peníze, budu mlčet. Chci jen svého chlapce.
A co vaše žena? Šla ven pouze se nadýchat čerstvého vzduchu?
Řekněte mi, co chcete. Udělám cokoliv.
Dobře, uvidíte svého syna. Všechno má svůj čas.
Hanku. Hanku McKenno.
Tati?
Tati, jsem tady. Tati.
Můj manžel je uvnitř a sleduje je.
Volám, abyste mohli zakročit, než zmizí.
To není tak jednoduché.
Můj muž čeká v té kapli na pomoc.
Mohu, prosím, mluvit s panem Buchananem? Řekl mi, abych v nouzi zavolala.
Je mi velice líto. Teď se s ním nemohu spojit.
Má diplomatickou záležitost v Albert Hall.
Tak mu tam zavolejte.
Je na cestě. Nevím, jak...
To není otázka dní, ale otázka minut.
Musíte poslat policii hned teď.
- Nebo mám jít do Albert Hall? - To nebude nutné.
Dám kapli sledovat.
Než se tam vrátíte, policie by tam už měla být.
Odveďte svého muže a nechte policii převzít případ.
Woburn, zvláštní oddělení. Musím už jít, paní.
Prosím, věřte mi, všechno je zařízeno.
Nikdo tam není.
- Paní McKennaová? - Ano. Něco zde nehraje.
Kaple byla předtím plná lidí.
Budeme to tu sledovat, dokud se nedostaví Scotland Yard.
Ale můj manžel je uvnitř. Bylo zde 30 až 40 lidí...
- Kdy to bylo? - Před necelými pěti minutami.
- Podíváme se. - Zkoušela jsem dveře. Jsou zamknuté.
- Museli bychom je otevřít násilím. - Lituji, ale to nemůžeme.
- K tomu musí být nařízení. - Můžeme ho získat?
To by trvalo. Podíváme se dozadu.
Matthewsi, vem to z druhé strany.
- Nikdo tam není. - Jste si jistá, že tam bylo plno lidí?
Samozřejmě, že jsem si jistá. Byla jsem tam se svým manželem.
Poslal mě, abych zavolala Scotland Yard.
Je to příliš složité na vysvětlování.
Musíme počkat na Scotland Yard.
- Není tam známka života. - Vraťte se sem.
Ano, pane. Waldene, počkej zde na auto z Yardu.
- Odjíždíte? - Můžeme vás někam dovézt?
- Do Albert Hall. - To nemáme na cestě.
Co kdybychom vás dovezli k nejbližším taxíkům?
VELVYSLANECTVÍ ZADNÍ VCHOD
Čekejte zde.
- Už jsou tady. - Počkejte, až vyklidím kuchyni.
Všichni ven. Na chodbu. Na pět minut.
Udělejte, o co vás žádá. Jděte. Jen na pár minut.
Pojďte. Všichni ven.
Dobře. Tudy.
Tady se vždycky děje něco podivného.
- Přivádějí tajně lidi. - Není nad švýcarskou ambasádu.
To je ta neutralita.
LONDÝNSKÝ SYMFONICKÝ ORCHESTR
POKLADNA
- Mohu mluvit s vedoucím? - Má službu v recepční hale.
- I jeho asistent. - Ukažte mi je.
Jsou někde támhle.
Máte velice pěkného chlapce.
Jeho bezpečnost bude dnes večer záležet na vás.
Kde je?
- To je premiér? - Ne, velvyslanec.
Premiér je ten s holou hlavou.
- Váš lístek, paní? - Promiňte. Někoho hledám.
Viděla jsem pušku, mířil jí na premiéra.
Chtěl ho zavraždit a já musela zakřičet.
- Nezabil ho tedy? - Vaše žena ho zachránila.
Zde jsou.
Dovolte, prosím, premiérovi, aby vám osobně poděkoval.
Nebude to dlouho trvat. Tudy, prosím.
Pane premiére, toto je ta mladá dáma...
Drahá paní, jsem vám nadosmrti vděčen.
Její manžel.
Doufám, že vás smím zítra pozvat
a vyjádřit vám hloubku své vděčnosti.
- To nebylo... - Ale bylo, drahá paní.
Omluvte nás nyní.
Dovolte.
Myslím, že pan Buchanan by si s vámi rád promluvil.
Kde je Hank?
Pojďte sem, tady můžeme mluvit.
Takže vy jste po celou dobu znali čas a místo.
Jaká náhoda, že se oba objevíte zde.
Váš asistent nám pověděl, že jste tady.
- Opravdu? - Potřebujeme vaši slíbenou pomoc.
Pane, vyslechli jsme tu ženu.
Koupila si náhodou lístek do lóže
s člověkem, který střílel.
- Nechce nic říct. - Promluvím s ní později.
- Dobře, pane. - Prosím, teď mi všechno povězte.
Stále ještě máme velkou naději.
Jeho Excelence vás teď přijme.
Předpokládám, že to by tedy bylo.
Promiňte mi, pane. Musím vám toho mnoho vysvětlit.
Přihodilo se něco velice neobvyklého.
Též potřebuji peníze na zaplacení střelce.
Není to trochu přehnané,
když on je mrtvý?
Jeho míření nebylo tak dobré, jak jste mě ujišťoval.
Terč byl jen škrábnutý na paži.
Byl nemožný.
Potom váš francouzský přítel zpanikařil a smrtelně se zranil,
přistál na podlaze v Albert Hall.
Nevím, jak mě z toho můžete obviňovat.
Byl doporučen našimi lidmi v Marrákeši.
Těší mě, že to berete tak lehce.
Pořádám zde dnes večer recepci.
Musím přivítat našeho premiéra jako čestného hosta,
i když jsem očekával, že bude naprosto neschopen se dostavit.
- Bezpochyby jste se pobavil. - Nevím, co na to říci.
Ne.
Ale já ano. Zpackal jste všechno od samého začátku.
Unesl jste to dítě z Marrákeše.
Američanům se nelíbí, když se jim kradou děti.
Jak jinak jsem měl zajistit, aby McKenna mlčel?
Pak se leknete
a přijdete se sem schovat i s tím zatraceným děckem.
Víte, jak jste poškodil diplomatické postavení ambasády?
Myslel jsem, že bychom mohli...
Jak odtud to děcko dostanete?
To snad nebude problém. Autem.
S detektivy v civilu rozmístěnými okolo této budovy?
Vy angličtí intelektuálové, přivedete nám všem smrt.
Potřebuji čas.
Čas.
Chci to děcko pryč z ambasády,
a to takovým způsobem, že nebude schopno nikdy říct,
kde se nalézalo dnes večer.
To ne.
- Postarám se o to. - Draytone.
Věřím, že tentokrát to vyjde.
Bylo by pro vás nepříjemné, kdyby...
Ano, vejděte.
Vaše Excelence, princezna by měla přijet každou chvíli.
Poznal jsem ho a on poznal mě.
Pokusil se utéct, skočil a to bylo vše.
Chtěli zlikvidovat jednoho ze svých důležitých.
Přál bych si, aby podruhé tento zvyk prováděli ve své vlastní zemi.
Ano?
Tady Buchanan.
Dobře. Děkuji vám.
Draytonovi jsou na ambasádě.
- Cože? - Jak to víte?
Máme vnitřní informace.
Když jsou na ambasádě, tak je tam náš chlapec s nimi.
- Zřejmě ano. Ale nemůžeme nic udělat. - Co tím myslíte?
Velvyslanectví v cizí zemi má svá výsadní teritoriální práva.
Je to, jako by ambasáda byla na cizí půdě.
Takže oni mohou krást děti a nic se jim nestane?
Ministr zahraničních věcí by mohl k soudu předvolat velvyslance.
Já nejsem zodpovědný za složitosti mezinárodního práva.
Kdybych tak měl nějaký důkaz, že váš chlapec tam skutečně je.
Jaké je telefonní číslo té ambasády?
- Máte ho? - Co chceš udělat?
- Něco zkusím. - Grosvenor 0144.
Grosvenor 0144, prosím.
Ten, koho postřelili, je premiér, že?
Haló, rád bych mluvil s premiérem.
Řekněte mu, že ta dáma, co ho zachránila, s ním potřebuje mluvit.
- Co mám říct? - Chtěl ti poděkovat.
Řekni mu, že bys přišla dnes večer na ambasádu.
Haló? Tady je.
Haló?
Drahá paní, to je kouzelné překvapení.
S potěšením.
Velvyslanec bude těž potěšen.
Mí přátelé jsou i jeho přáteli.
Souhlasil.
- Požádá-li tě o to, tak jsme domluveni. - A co když ne?
Byli jsme kdy na nějaké párty, kde tě nepožádali?
Tvým úkolem je odlákat jejich pozornost.
Dobrý večer. Doktor McKenna s chotí.
Jak velice milé vás vidět.
Premiér na vás čeká. Prosím, tudy.
Madam.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Toto je ta kouzelná dáma, která mi zachránila život na koncertě.
Madam, zachránila jste život člověka v naší zemi nenahraditelného.
Slyšel jsem, že jste ta slavná Jo Conway?
- Ano. Jsem Jo Conway. - Možná, že bychom mohli...
Moje žena vám s potěšením zazpívá.
- Ano, drahá? - Už jsem dlouho nezpívala...
Prosím, madam. Poklidnou melodií ukončíme náš dramatický večer.
Bude mi potěšením.
Stanisi?
Připravíš nějaké židle?
Dámy a pánové, Jo Conway nám zazpívá několik písní.
Drahá, zajisti, ať má premiér dobré místo.
Můžete si sednout k pianu. Doufám, že je naladěné.
Nechtěl byste si sednout, pane?
Ne, děkuji. Já se jen postavím tady.
To je hlas mé matky. To je její zpívání.
Cože?
Jsi si jistý, Hanku?
- Jsi si jistý? - Je to ona. Vím to.
Co tady dělá?
Hanku, umíš tu písničku zapískat?
Asi ano.
Zkus to. Zapískej. Pískej co nejhlasitěji.
Vy dva počkejte v místnosti pro poštu. Já ho přivedu dolů.
Dejte mi pět minut.
Ne.
Odveďte chlapce. Ale rychle.
Honem.
Moment. Nesahejte na něj.
Nevěřím, že byste vystřelil, zvláště s policií venku.
Vy sám nejste v nejlepší pozici, víte?
- Musíš toho chlapce nechat jít. - Přesně to chci udělat.
Věřím, že budete rozumný a pomůžete mi ven z budovy.
Nežádej mě o pomoc, ty mizerný...
Že bys nechtěl, aby se tatínkovi něco stalo, Hanku?
Tak a teď společně půjdeme dolů po schodech, úplně normálně,
jako tři staří přátelé.
A pak se pěkně projdeme k nejbližším taxíkům.
Věřím, že na cestě dolů nezpůsobíte žádné emocionální scény.
Udělej, co říká, Hanku.
Ne, tudy.
Půjdeme?
Ano. Synu, běž touto chodbou.
Nemluv.
Pojď, Hanku.
Promiňte, že jsme byli pryč tak dlouho, ale museli jsme vyzvednout Hanka.