Когато за първи път видях тази земя,
тя бе покрита с бизонска трева, чак до стремената.
На втората година вече имах 8000 тексаски говеда
и 3500 тома английска литература в библиотеката си.
Тогава откривахме недамгосаните говеда
и ги деляхме поравно.
Нямаше кавги за тях като в днешно време.
Но сега имате много добитък.
В началото загубите бяха 2% годишно. Сега са 7%
само от кражбите, а да не говорим за измрелите през зимата.
Колко човека сте?
Г- н Бракстън, те държат амуниции в кончовите от ботуши на седлата.
Пит, не дразни човека щом не те закача.
Е, просто ми се ще да знам цялата история.
Е... тази земя е много красива.
Да, сър. Наистина е красива.
Сега го усети с пълна сила, нали?
Да.
Дано тези хубавици не почернеят от слънцето.
Обичам ги бели като тесто.
Дами.
Готово ли е всичко?
Готово е, Пит.
Кой ще подкара коня... ние или ти?
Аз, сър.
Е, това е един от тях.
Казваше се Сенди Чейс, бил дошъл в Род Айлънд с армията.
Беше 24 годишен.
Миналата година сме загубили 7% добитък между пролетта и есенната разпродажба заради крадците.
Винаги споменаваш процента. Чудя се защо.
За четвърти път съм в граничен район и ги знам какви са.
Не бях дори 18 годишен, когато се озовах при златните залежи в Калифорния.
Бил съм в Златното дере и съм ходир чак до Южна Америка.
Тия говедари по Мисури са голяма сбирщина.
Бръснари от Минеаполис,
разорени фермери, скандинавски мелези, ловци на вълци и дървари.
Чираци-мошеници, салджии, отровители.
Дай им възможност и ще опропастят всичко.
Смаяна си от моята арогантност, от това, че дори не го съдихме?
Ще трябва да го преглътнеш.
Положението ни едва ли би могло да бъде по-лошо.
Миличка, ще ми извадиш ли пак Тристрам Шамри, моля те?
Татко.
Извини ме.
Хайде! Дий!
Отвори портата.
Как мина, Том?
Всички останали се върнаха миналия ден.
Докарах 14 глави първо качество.
Да.
Здрасти. - Здрасти.
Как беше в Уайоминг?
Хубаво.
Бях два дена в Кей Си и гледах да не се мешам с престъпници.
Вече толкова пъти са ограбвали "Юнион Пасифик",
че мястото е заприличало на сборище на пазители на закона.
В Кей Си и ма двама от агенция "Пинкертън" и мисля,
че единия от тях беше легендарният Чарли Серинго.
Да не би да разправяше, че е каубой от границата?
Не помня. Каза, че знае мексикански.
Да, значи е той.
А ти как разбра, че е детектив?
Жената на един фермер искаше да спи с него, а той все й отказваше.
Луд за връзване.
Е, аз се погрижих за нея, Кал. - Така ли?
Точно така. И се забвлявах чудесно, благодаря.
Така значи?
Пренощувах в Мартинсдейл. Не ми дадоха на вересия в бардака,
та си гушнах едно бузесто момиче от групата на един тъпанар.
И как беше?
Като швейцарски часовник. Повтаряше едно и също движение.
Значи Сенди, а? - Да.
Сенди го няма. Мъртъв е.
Дясната ръка на Дейвид Бракстън... Как му беше името, Кери?
Пит Маркър. - Пит Маркър.
... хвана го и го обесиха.
Проклятие.
Знаех си, че нечие стадо не е било в онзи корал.
Малкия Тод беше в града. Всички са присъствали.
Как се държа Сенди? - Доста мъжки.
Но го обесиха на една топола и той малко...
Какво малко?
Погърчи се, докато издъхне.
Бракстън беше там, облечен в костюм.
Приличаше на Бог. - Ха!
Да му се не види.
Когато се запознах със Сенди...
Чуйте само.
Когато се запознах със Сенди, той крадеше сам.
Яздеше едно крадено кавалерийско пони и имаше едно куче.
Когато убиеше някое говедо, отрязваше белега му и го даваше на кучето.
Казваше, че за да могат да го осъдят,
ще трябва да затворят кучето и да му ровят из лайната цяла седмица,
преди да могат да открият белега.
Леля ми имаше перачница в Сейнт Пол.
Един китаец я удуши, докато си къпеше кучето.
Много е лесно да пукнеш. Лесно е!
Е, и Сенди пукна.
Той беше единствения смешник сред нас. Във всяка група трябва да има по един шегаджия.
Не могат да се прекарат толкова много откраднати коне през открита местност.
Не може, и това си е.
А какво да направим, Том? Да отворим сергия и да продаваме откраднати коне под тезгяха?
Не. Трябва ни ранчо по средата на територията,
та да има къде да ги прехвърляме.
Е, това е. - Това е направо страхотно.
Само дето нямаме ранчо.
Нямаме и пари! Единствените ни коне са там отвън.
Не можем да ги прекараме през Мисури без всички да разберат.
Хайде да оберем "Норт Пасифик" и да купим ранчо.
По-добре да оберем банка.
Ако ще ни бесят за конекрадство, по-добре да обираме влакове.
Ами отидете при контрабандистите,
там ще намерите хора за такава работа.
Преди една-две години щяха да пъхнат Сенди в затвора,
да тъче конски поводи.
Времената май се променят.
Маркър ще остави Сенди на гаргите цяла седмица, преди да го свали.
Веднъж работих за тоя кучи син при събирането на добитък в резервата.
Вярно е, ще остави Сенди да си виси на дървото.
Когато се биехме в Канзас, имахме междинни пунктове навсякъде.
Прехвърляхме един мой братовчед
по цялата територия от Медисин Трий до топлите извори на Ню Мексико.
Беше по-бърз от телеграфа.
Две години детективите душиха по площта, която изминаваше за седмица.
А когато го откриха, вече лежеше в гроба си в Чама.
И защо е трябвало да го местите толкова често?
Правеше номера с карти.
Ясно.
Накрая направи номер с карти на един негър в Чама и оня го удуши.
Разбирам.
Кажи, Кал...
Защо да не сложим този междинен пункт под носа на Бракстън?
Да.
Много по-добре, отколкото да пращаме по три-четири коня в Канзас.
Сега там законът пипа доста здраво.
Но идеята на Малкия Тод ми хареса. Той каза да оберем влака.
Не...
Уморен съм, Кал.
Ще си лягам. Утре ще се позабавляваме.
Жалко за Сенди.
Хайде, мърдай натам! По-живо!
А сега откачи този вагон. Мърдай!
Не съм сигурен, че мога да го направя.
Просто слез долу и издърпай лоста.
Аз съм по багажа. Не разбирам от механизми. - Мърдай. Мърдай.
Извади парите. Как се казваш? - Нелсън.
Нелсън, добре се справяш. Ако си свършим работата,
може да разправяш, че Джеси Джеймс те е оставил жив.
Вие не сте Джеси Джеймс.
А ти пък не си Чарли Серинго. Просто ми дай парите, Нелсън.
Не ми е разрешено да ги пипам. - Дай ми проклетите пари.
Божичко!
Недей да виниш мен сега. - Теб ще виня, разбира се.
Дотук бяхме с влаковете. Ясно?!
Всемогъщи Боже!
Приключихме! Никакви влакове повече, Тод.
Просто не искам да виниш мен.
Страхотно! Тук е фрашкано с пари!
Пипнахме ги.
Трябва ли ти помощ? - Само ги събери, по дяволите.
Ама те са по един долар Том, банкнотите са еднодоларови.
И къде да ги сложа всичките? - Не ме интересува. Само...
Господи, не е ли ужасно?
Следващия път като отвориш дума за влакове, ще стане и по-лошо.
Вие май сте нови в занаята?
Оценявам загрижеността ти, Нелсън.
Да ги съберем всичките.
Хей, виж! Във водата плуват десетачки!
Влизай вътре, Тод. Във водата! Събери тия десетачки!
Малък Тод...
Не ми се пречкай.
Събрахме каквото събрахме, хайде да се махаме.
Добро утро, скъпи мои!
Хайде, Сай, ще ги видим пак в църквата.
Мисля, че всички вие трудолюбиви граждани,
имахте време да обмислите настоящия случай.
Ето го Бракстън. - След като го разгледах подробно,
вече се чувствам достатъчно уверен да произнеса присъдата,
която, разбира се, трябва да бъде одобрена и от вас.
Първо трябва да се изповяда.
Мисля, че най-малкото, което можем да сторим с този негодник,
е да го изпратим в областния затвор.
Той ни сътрудничи поне колкото и всички останали, които сме съдили тук.
Не ти ли прилича на Господ?
Е, някой има ли мнение на колко дни затвор можем да го осъдим?
Мисля, че в закона е указано съвсем ясно.
Как ти се вижда от 10 до 20?
Горе-долу добре. Кога ще мога да изляза пробно?
След около две седмици.
Имаш ли да кажеш още нещо на съда преди да изтърпиш наказанието си?
Ако съдът ми позволи,
нека бъде нещо колоритно.
И без това животът на границата не е особено интересен.
Ще кажа само...
Това може да ви се види неподходящ начин да си известен,
но не ме е срам, че ограбих влака,
че взривявах мостове, обирах банки... Или пък за безразсъдната ми стрелба.
Не се срамувам и че пропилях откраднатото по гуляи,
защото просто съм си такъв.
Но като благодарност за съдействието ми, отсега нататък
бих искал всички да ме наричате
"Самотния хлапак".
Особено пред външните хора тук на Запад.
Хайде, стига толкова Да идем в бара и да се напием.
Не съм танцувал така откакто бяхме в Чикаго.
Аз съм Том Лоугън.
Искам да ви поздравя, сър, за присъдата ви над онзи мошеник.
O... Дъщеря ми, Джейн.
Здравейте.
Казаха ми, че трябва да се обърна към вас, г-н Бракстън.
Неотдавна продадох бизнеса си с домакински уреди в Шонкинк Рейднж
и смятам да си купя малко ранчо.
Вие дотолкова сте преуспял, че искам да го взема близо до вас, дано закача от вашия късмет.
Е... Ранчото на Кенън е за продан.
Не е голямо. Четири участъка и малка къщичка. Около нея има корали от пръти.
Но се напоява добре и подслонът не е лош.
Собственикът му живее в града. Има бъчварница в края на главната улица,
до конюшните.
Разбирам, че сте имали проблеми с крадци на добитък.
7% загуби годишно.
Трябва да ви предупредя. Първата година това може да ви съсипе.
Разбрах, че се е наложило да обесите някого.
Да, направих го.
O, това е сериозно.
Какъв беше? Някакъв отчаян бандит ли?
Не.
Беше крадец и сигурно имаше хиляди основателни причини задето е стигнал до там.
Най-важното е, че сложихме край на мъките му.
Вие не мислите ли, че крадците трябва да се бесят, мис?
Не, сър. Не мисля. А вие?
Разбира се, че трябва. Как иначе ще има ред и законност?
Е, я виж ти?
Май все пак ще успеете да купите ранчото на Кенън и да подхванете търговия с говеда.
Защото с такова отношение към човешкия живот,
можете да станете един от бароните на тази прерия
и да поместят снимката ви на първа или поне на трета страница на всички вестници в Чикаго.
А за рождения си ден ще си поръчате цяла бъчва замразени пресни миди,
също като останалите екзекутори в тази област.
Хаплива сте, г-це.
Трябваше да видите лицето на онзи младеж.
Той не издъхна бързо. - Не искам да слушам за това.
Едва ли бихте могли да си представите лицето му.
Не искам да слушам за това, мис.
Благодаря ви за информацията, г- н Бракстън.
Ще отида в бъчварницата и ще разпитам г- н Кенън за тези четири участъка.
Приятно ми бе да се запознаем, мис.
Добре дошли в града.
Мамка му, сега съм по-добре.
Истината ви казвам. - И аз също.
O, Боже! Още ли не сте го свалили?
Свалихме го! Tова...
O... - O, Пит.
Боже мой. Убили са помощника ми.
Къде ходите бе селяндури?
Дръж това. Отиваме да се поразходим.
Хей, искам да отида в бардака, да играя карти и да се напия.
Мажеш да отидеш в бардака и по-късно. Не се ли гордеете, че сте собственици?
Купих ви чисто ново ранчо. Не искате ли да го огледате?
Щом го притежаваме, можем да го видим по всяко време. Да вървим да пием.
Да поиграем карти... - Да отидем до бардака.
Е, май ще трябва да избирате, защото парите почти свършиха.
Не може да са свършили. - Но е така и аз съм доволен.
Аз също съм доволен. - Защо?
Защото обирите на влаковете са...
Ако продължим с влаковете, подире ни ще тръгнат детективи.
Ако това стане, можете само да броите дните до обесването си.
Ето защо.
Пак казвам да оберем банка. Да обираме влакове и банки.
Добре де, да вървим в бардака.
Дошли сте да се забавлявате?
Точно така. - И как по-точно?
Ами...
Имате ли момичета?
Върви, Сай.
Момичетата ще ви придружат до стаите за забавления.
Тия панделки ми харесват.
Някой иска ли да хапне нещо?
Ето кого искам. Ела горе с мен.
Къде е закръгленката? Къде е...
O, да.
Не са ли лика-прилика, а? Не са ли лика-прилика, а?
Също като теб и коня ти, Малък Тод.
Ще си платиш за това.
В родния ми град ме смятат за опасен човек.
Така ли? Там на човек му излиза лошо име дори ако пуши царевични влакна.
Кери ще остане на реката, но някой трябва да наглежда тук.
Едно ще ти кажа, няма да съм аз.
Пипнах те! Казах, че ще те хвана, копеле.
Така! А това пък защо?
Харесва ми това място, Кал.
Да. - Хубаво е като е тихо.
Кери, не хвърляй така инструментите, моля те.
До 18-та си година живеех на такова ранчо
и работех за чичо си.
Претрепвах се от работа.
Единственото ми развлечение беше едно куче.
Десет години си го гледах.
А той го застреля...
Било близнало една буца масло.
Така че преспах там още една нощ.
Убих бика му за разплод и отмъкнах де що коне имаше,
даже и един бегач, който продадох на един индианец с ранчо,
като му го представих за женско пони.
На косъм бях да му светя маслото.
Съвсем малко остана да пръсна мозъка на този кучи син.
Е, аз не съм имал такова минало.
Но не съм имал и каквото и да е. Родителите ми мечтаеха за такова ранчо.
Бяха добри хорица и аз гледах на света с техните очи.
Разбирам.
Но като се замислиш, такова ранчо иска много труд.
Занимавате ли се и с поправки, г-жо?
Не.
И няма да кърпя ризите, дето си ги скъсал на бодливата тел.
Вземи си ги.
Сай, започнал си да говориш като някоя старица.
Да вземем да й скочим на тази баба-шивачка, а?
Скоро, момчета, ще се научите да се държите добре с мен.
Хванах го!
Хайде! Ще те убия.
Никой дори и не опитва. Страх ги е от кавалерията.
Конете имат доста слаба охрана.
Пак ли ще ме придумваш за Канада? - Точно така.
Кавалерията плаши и мен, Кал.
Всички ги е страх. Точно затова ще бъде много лесно.
Индианците няма и да припарят.
Можем спокойно да отмъкнем всичките 60 понита.
Всичките с печата на канадското правителство?
Не и след като ги докараме до Мисури за малка промяна.
Но има и още нещо, нали?
Не, не знам.
Някой ще трябва да остане тук.
Добре, но няма да съм аз.
Трябва да остане един от двама ни и ще ти кажа защо.
Ти си направи кефа с оня влак, а аз осмирявах диванетата.
Аз отивам в Канада и точка.
Значи трябва да остана на този къс земя?
Проклятие! Не мога да повярвам!
Това е за съжаление. Та вие ще си загубите задниците.
Той беше добър. - Беше най добрия майстор, който съм имал.
Пит Маркър беше корав човек. - Прав си за това, Дейвид.
Можеше да обязди кон по-добре и от най-опитния ездач. С каквато и работа да се захванеше, винаги я свършваше.
Беше ми голяма опора.
Той бе олицетворение на американския Запад в дните на бурната му младост.
Така беше. - Извинете ме.
Лий Клейтън. - O, Боже, как ме изплашихте.
Видях само коня ви. - Само него трябваше да видите.
Тук ли е собственикът?
За кого да предам?
Лий Клейтън. Вече ви го казах.
Имам къса памет.
Добре, ще предам на татко, че сте тук,
а после ще се върна към онова, което вършех преди номера с коня.
Предайте му за Лий Клейтън от Медисин Хет, Уайоминг. Дошъл съм по работа.
Запомнихте ли? - Да.
Влезте. Очаквах ви. - O, сър.
Мислех, че ще съм много по-уморен,
защото изминах цялото разстояние спирайки само за лека дрямка.
Знаете ли, имате чудесна колекция от книги, сър.
Да, имам. - Наистина е прекрасна.
Но не им отделям достатъчно време.
Аз съм на мнение, че трябва да се купуват
само книги, занимаващи се с доброто и злото.
Как иначе бихме открили Рая сред звездите?
Така е. Моля.
O, сър. Съжалявам, че ви обезпокоих. Не знаех.
Господа, Робърт И. Лий Клейтън.
Разбрах, че сте обесили крадец,
но не сте научили къде са скрили стоката. Защо?
Не пожела да каже. Предстоеше му да умре.
O, разбирам. Значи сте се отнесли снизходително към него.
Не, сър! - Обесихме го.
Проявили сте снизхождение
и в резултат този нещастен човек е загубил живота си!
Но моля ви, това е нечувано! - Ти, ти, ти...
Махнете си ръцете!
Разберете, че горкия човек е загубил живота си заради вас.
Ако ме бяхте поканили по-рано, това нямаше да се случи.
Трябва да ми дадете време да помисля.
Ще пусна коня си да пасе. После ще измия тялото си.
И мис, искам да изключите от диетата ми единствено
зелените връхчета на цвеклото и бамята.
Дами и господа, извинете ме, но имам ужасен зъбобол.
Сър. Mис.
Този пък от къде дойде? - Какви бяха тези приказки?
Този човек идва с отлични препоръки от всички собственици в Уайоминг, при които е работил.
Увериха ме, че е един от най-добрите регулатори. - Регулатор?
Значи вие сте го поканили? - Прав сте, така е.
Tе убиха най-верния ми приятел и искам да си платят.
Винаги съм се чудел как изглежда Лий Клейтън.
Или на какво мирише.
Винаги съм мислел, че е дребен.
Казват, че носи на седлото си карабина "Крийдмор",
с която улучва цел на разстояние 500м.
O, г-н Рейт. 500м...
Никога не носи кобур на кръста, което значи, че убива на място.
Наистина мирише на гроб и е облечен като клоун.
Няма жена, но винаги ходи спретнат.
Не един крадец си е казвал молитвите, когато е усещал в шубрака миризмата на лавандулови соли за баня.
Татко, искам да знам как... - Не сега. Тихо!
Върн, раздигай. Излизай. - Добре, излизам.
Адиос, приятелчета. - Ще ти изпратим картичка от Канада.
Кал, защо не отидем двамата в Канада?
Трябва да наглеждате къщурката, Кери.
Гледай Том да не мрънка. Ще се видим след няколко седмици, Том.
Ще се върнат, Бък. Не се тревожи.
Боже мой. Добро утро, мис.
Добро утро и на вас, г-н Лоугън. Значи купихте това място, а?
Да, г-це.
Е, значи донякъде сме съседи, нали?
Накъде сте тръгнала? - O, на малка разходка.
Може ли да ви придружа?
Не.
Защо не? - Без причина. Не искам компания.
Хайде де. Дайте ми възможност.
Да ви дам възможност. Да ви дам възможност, за какво?
Мис, ще се възползвам от случая и ще ви се обидя.
Защото ако в тази област има някой,
който има право да се мисли за достоен компаньон,
това е стоящият пред вас.
Ако сте толкова достоен, какво правехте в бардака?
Кой пък ви е казал това?
Мери ОКонъл, дребничката блондинка, за която сте платил.
Е, дано само това да е казала.
Каза ми всичко. Тук сме доста жадни за новини.
По цял ден слушам само разговори за трева. - Че какво й е на тревата?
Самюъл Джонсън е казал: "Тревата си е трева, а сега ми разкажете
за някое човешко същество. " - Не го разбирам това.
Това означава, че и Самюъл Джонсън също като мен е бил отегчен от природата.
Миналата година при нас беше един известен художник-пейзажист.
Изрисува поне 10-тина кв. мили платно и нито едно човешко лице.
Щеше ми се да е тук, за да нарисува лицето на онова момче, висящо толкова живописно на въжето.
Защото розовият език и бялото му лице
щяха да отиват чудесно на зеленината на Монтана.
Щеше да стане една от най-хубавите илюстрации за банков календар.
Е, успяхте. Това е мястото, където отивах, а вие сте още с мен.
Вие сте упорит млад собственик, а?
Е, просто знам какво искам. - И какво искате?
Исках да кажа, зная какво е, когато искам нещо.
О, хайде! - Какво "хайде"?
Защо просто не кажете какво имате предвид? - Точно това имах предвид.
Мен ли искате? - Това пък какво значи?
Значи, че ме пресладвате на проклетия си кон. Какво сте си наумил?
Аз? - Сексуален акт?
Леле мале! - Е, добре. Добре.
Добре.
Хайде. Слизайте от коня.
Не съм очаквала такова колебание от ваша страна. Човек, който толкова често ходи в бардака.
Добре, добре. Само се дръпнете.
И сам мога да си сляза.
Добре.
Ще загубя девствеността си тук, сред всичката тази трева.
Аз ли да дойда при вас? Добре.
Чакайте. - Какво?
Някой да ви е молил да го правите?
Е, цялото ви поведение... - Оставете това.
Аз не съм ви молил Вие казахте, че го искате.
Е, а вие? - Не.
Тогава няма да получите девствеността ми. - Задръжте си я. Не я искам.
Забравих. Нали си имате проститутки. - Разбира се. И ги харесвам.
Ще ви кажа нещо. Ако ги искате...
Казах ви. Тях ги желая. От вас не искам нищо.
Защо се държите тъй лошо с мен?
Досега не са ви казвали каква проклета малка кучка сте,
така че тази отговорност ляга върху мен.
Само изглеждам лош Всъщност съм много искрен.
Е, ако сега ще ми ревете, просто ще ида да си наторя теменужките.
Изчакайте малко, защото ще спра да плача.
И ще говорите красиво?
Ще направя всичко възможно.
Негодник.
Може ли да получа целувка? - Не. Та аз не ви познавам.
Защо просто не се разходим и да поговорим за Дивия Запад и как да се махнем от него?
Е... добре. Затова мога да говоря.
Кал, забравил съм как се връзва моряшки възел.
Обикновен възел е достатъчен. - Значи няма да ви има две седмици?
Да, горе-долу толкова. Кери започни да преместваш леко-полеко стоката.
Но не повече от две... - Или три на един път.
Знам. Не се занимавам с това от вчера. - Длъжен съм да го кажа. Да тръгваме.
И да кротуваш, момче.
Страхотен начин да тръгнеш.
Стой, не слизай от коня. - Дай да се хвана.
Сай, стой си на коня! Сай!
Проклятие, дано знаеш какво правиш.
Сай, пусни въжето.
O, Боже.
Помощ! - Ще се удави!
Помощ! Извадете ме навън.
Успяхме. Прекосихме тая проклетница, а?
Не мога да плувам, ама плувах, нали?
Мога! Направих го!
Заслужаваме похвала.
Прекосихме могъщата Мо и заслужаваме малко похвали.
Сигурно рибите тук могат да погълнат цяло прасе.
Или пиле.
Да се махаме.
Леко, сега. - Том!
Здрасти, Том!
А?
Ти си единственият собственик наоколо, който не се е срещал с новия регулатор.
Том Лоугън, Робърт И. Лий Клейтън.
Приятно ми е да се запознаем, сър.
Гладно е... Изсмука ми ботуша.
И на мен ми е приятно.
Регулатор значи? Това не е ли нещо като наемен убиец?
Не смятам, че това е най-подходящия термин.
Ами регулатор... Поправете ме, ако греша.
Това не са ли онези хора,
дето убиват хора отдалеч?
Tочно така.
Е, ами бинокъла? Той за какво ви е?
Обичам да наблюдавам странни птици с него.
Разбирам.
Не знам.
Сигурно, ако не стреляте отдалеч ще се оплескате целия,
точно като мен сега.
По-леко, Том. Не ме разочаровай.
Това вече го чух от всички останали мечтатели, които искат да бъдат собственици.
Лий, улучвал ли си от една миля човек, който носи ведро с вода?
Миля, бих могъл...
Но предпочитам да е без ведро.
Не, сър.
Когато бесиш човек, той поне има възможност да каже нещо,
да се сбогува или да напише писмо някому...
Освен това, "Крийдмор"...
Това е карабина "Крийдмор", нали? - "Крийдмор" е най-добрата карабина.
Сигурно прави човека на пихтия.
Когато улучиш човек от 500м.,
той дори няма време да се разкае за греховете си.
А освен това не се налага да го гледаш в очите.
Това наистина е предимство.
Не мога да се съглася с вас, сър. Най голямото предимство е фактът,
че тази карабина постига това за което е направена.
Един човек от Уайоминг...
Та този човек от Уайоминг беше седнал на земята да махне плевелите от крачолите си
и внезапно мозъкът му се разлетя на парченца колкото нокът.
Тогава за първи път чух думата "регулатор".
Това беше първият път. - Първият.
А вие с какво се занимавате, сър?
Въртях търговия с домакински прибори в Шонкин,
но реших да купя едно ранчо на юг оттук.
Значи и преди сте имали ранчо?
Родителите ми имаха, но го загубиха и аз станах ратай.
O, разбирам.
Е, желая ви щастие, г-н Лоугън.
Знаете, че времената са трудни. Аз съм дребен занаятчия.
Надявам се проклетият конекрадец все пак да ви остави нещо.
И аз се надявам. - Приятен ден, сър.
Довиждане.
Мисля, че жребчето ви ще се оправи ако намерите кобила да го кърми.
Майка му мъртва ли е? - Да.
Затъна в калта на около миля оттук.
Ще се видим по-късно, Том. Благодаря. - Няма нищо, г-н Бракстън.
Проклети да са ръцете ми.
На добър час, непохватко.
Сигурно са надушили нещо.
Колкото повече наближаваме Канада, толкова повече кръвожадни зверове срещаме.
Сигурно са надушили пума или мечка.
И двете могат да схрускат конете.
Проклятие! Не знам защо им е било нужно да слагат Канада чак тук горе.
Я, здравей, Джейн.
Здравей, Том.
Не мислех, че ще те намеря тук.
И защо мислиш така? - Не съм те виждала отдавна.
Мислеше, че ще дойда да те ухажвам, нали?
Mоже би.
Миналия път ти се държа твърде рязко с мен. Никога не ритам умрял кон, г-це.
Много хубава градина имаш. Имал ли си и преди?
Не. Леля ми имаше, а аз я наследих от нея.
Но не се справям никак лошо.
Така е.
Защо не слезеш от коня?
Ще сляза, благодаря.
Сега си много по-любезна, отколкото миналия път. Защо?
Ами, защото не дойде да ме ухажваш както мислех и...
Аз съм...
Какво?
Опитвам се да събудя интереса ти.
O, така ли?
Е... Ела за малко, ще ти покажа нещо.
Добре.
Сега вдигни това.
Затвори го. Градината е напоена.
Възхищавам ти се.
Заповядай в къщата. Ще ти направя чаша китайски чай.
Китайски чай?
Железница "Нортърн Пасифик". Откъде си ги взел?
Сувенири.
За колко време ще стане чаят?
Пет или десет минути.
Може ли да дойда там?
Аз ще дойда при теб, ако ме помолиш.
Да отидем ей там.
Сигурна ли си?
Напълно.
Откъде знаеш, че си сигурна?
Ами, защо не помислиш?
Защото точно затова си дошла на това място.
Точно така.
Този чай ще стане черен като мастило.
Ще напишем с него писмо на някого.
Хайде да пишем до баща ти.
Ще му кажем, че си пленена от китайските чаени търговци на роби.
Искаш ли да го направим?
Да... Искам го.
Точно това искам да направим.
Извинявай.
Боже.
Боже, боже.
Бре. Чудесия.
Да. Големи хубостници са, а?
O, Боже. Повече са отколкото очаквах.
Да. Ами ако погледнат нагоре?
Ще им се изпикая на главите. - Чак оттук ли?
А уж са най-добрите полицаи на света.
Хич не ме плашат. - Нито пък мен.
Хайде да заведем тези коне в "родината на смелите и свободните".
Не днес. - Какво?
Не днес!
Проклятие.
Ще трябва да давам дълги обяснения като се прибера,
Но този път няма да се измъквам с лъжи.
Ще го направя.
Кое? - Ще се измъкна с лъжи.
Тя къде е отишла? - Кой?
Майка ти.
Три години тя се подчиняваше на баща ми
и си мереше думите,
но накрая избяга с първия неразумен човек, който намери.
Чакай малко. Спри. Това е хубав начин за езда, но аз знам много по-добър.
Какво правиш?
Чакай малко.
Би ли казал, че това е непристойно поведение?
Ами, не знам със сигурност.
Баща ми има библиотека пълна с юридически книги, защото вярва в закона.
Казва, че тук още цари беззаконие.
Защо се сети за това?
Защото в една от тези книги има цял раздел за непристойното поведение.
И какво? - То е противозаконно.
Ти извън закона ли си?
Аз съм фермер-късметлия с млечна крава и 10кв. м. със зеленчуци. Защо?
Защо имаш толкова оръжия? - Защото съм ловджия.
А защо имаш рязана пушка?
Защото ловувам с рязана пушка.
Нещо в ума ми не ми дава мира и не зная
дали трябва да продължаваме, ако ще те застрелят някъде.
Може ли да слезем за малко тук и да поговорим?
Да. Добре. - Какво правиш?
"И избраните ще се сберат на отвъдния бряг... "
Сега са заети с Господ. Хайде.
Тази песен възцарява покой в душата ми. - Така трябва да се чувстваш в неделя.
За най-добрите полицай на света тия кавалеристи са тъпи като гьон.
Изплъзнахме им се.
Проклятие!
Не бива да се прокрадваш тъй до хората.
Е, не е в стила ми да се прокрадвам.
Просто минавах и реших да ти задам един-два въпроса.
Имаше едно семейство Лоугън от Кей Си, Уайоминг.
Четирима братя, най-малкият беше един хлапак на име Лони.
Всички бяха много бързи.
Освен Лони, той беше непохватен и...
Убиха го много бързо.
Защото няколко собственици май го спипали да краде.
Та се чудех дали не сте роднини?
Не. Не.
Е, и аз не мислех, че са, защото ти не носиш оръжие.
Не, никога не нося оръжие.
Аз също никога не нося оръжие.
Е, от време на време нося този мъничък хубавец.
Красив е като поема. И най-вече дръжката му.
Гравирана е със сребро.
O, прекрасен е. Правен е за президента на Мексико.
Купих го със стодоларова банкнота.
Но стрелбата му не струва.
Някакъв глупак стреля по мен и му откъсна мерника, ето тук.
Сега трябва доста да си играя с него.
Никак не е лесно.
Погледнете въжето.
Не е зле.
Остана още един.
Съмнявам се.
Умен си.
А фермерите не са умни.
Не зная откъде точно си дошъл и с какво си се занимавал,
но май е по-добре да се върнеш към него,
защото фермерството ти не струва и пукната пара.
Освен ако не страдаш от нерви.
В такъв случай докторите препоръчват именно зеле.
Страдаш ли от нерви?
Леко, леко!
Вече сме вкъщи момчета. Скоро ще сме в леглата.
Как ще ги накараме да преплуват могъщия Мо?
Ако накараш поне един-два да влязат, всички ще ги последват.
Ето ги и ръкавите. Хайде!
Пак сме в САЩ! Какъв релеф.
Хей!
Бавно, момчета.
Кавалерията!
Хайде. Да се махаме оттук.
Къде ли се е запилял Малкия Тод?
Не знам.
Не знам къде е и пръстът ми.
Проклета кавалерия. Направо си влязоха на американска територия
и си върнаха конете.
Това дори не е законно!
Превържи си ръката и да тръгваме. Може и
да настигнем Малкия Тод при Змийския проход.
Хайде.
Хайде. Давай! Давай!
Здрасти.
Винаги ли слизаш от коня си по този начин?
Аз не те преследвам.
Кой, по дяволите мислеше, че те гони? - Казват, че това е свърталище на крадци и убийци.
Oх, ама съм и аз. Заповядай.
Тук е свърталище само на гърмящи змии и на изкуфели старци като мен.
А ти кой си? - Казвам се Джим Фъргюсън.
Приятно ми е. А твоето име?
Тод Ла Фрамбоа.
Ла Фрамбоа.
И с какво се занимавате, г- н Ла Фрамбоа? - С какво ли?
Ами... С търговия на фермерски сечива.
Сега искам да си купя ранчо. Може би около Абсарока.
Значи в тази посока.
Ще ти кажа. Опекъл съм си един хубав заек на шиш.
Ела да хапнем.
Е... Благодаря. - Хайде, ела.
Хубава песен. - Да.
Вярвате ли, че живота е като железопътни релси в планината, г - н Ла Фрамбоа?
Джим, знам само, че животът е
нещо, което не съм виждал преди.
Да.
Знаеш ли, много е странно да попаднеш на проповедник, тук, в тая дупка.
Мисля, че животът е като релси,
но не поради причината, за която се пее в песента.
Животът е като релси в планината,
защото си нямаш и представа кой ли побъркан кучи син е сложил ръка на управлението.
Много странно мнение за един проповедник.
Аз не съм проповедник.
А какъв си?
Падам си малко конекрадец.
Какво ли не правя, за да преживея някак.
Но не се справям много добре.
Иначе сега нямаше да ям заек.
Щях да съм в Додж Сити
и да шаря сред важните клечки, пиейки шампанско.
Ами ти, Тод?
С какво се занимаваш?
Няма кой знае какво за разправяне Ерген съм. Въртя търговийка.
И къде я въртиш? - В Биг Сенди.
Не, исках да кажа в Шонкин Саг.
Не, Биг Сенди, точно така.
Израснал съм в Биг Сенди.
Tам няма абсолютно никаква търговия с домакински прибори,
а и в Шонкин Саг няма.
Г- н Фъргюсън, благодарен съм ви за гостоприемството,
но моето препитание не ви влиза в работата.
Извинявай, Тод. Не исках да те разсърдя.
Ето какво ще ти кажа.
Може би някой ден ще мога и аз да ти сготвя нещо.
Ха! Ура за безплатното ядене.
Добре.
Благодаря ти, Тод.
Надявам се, че и ти няма да издаваш с какво се занимавам аз.
Хей. Имаш думата ми.
Това ми стига.
Какво, по дяволите, става тук?
Проклятие. Какво ти става?
Нещо... Не знам...
Искам малко да поспя.
А сега искам добре да натиснеш на възела.
Да. Направих го. - Добре, не се страхувай.
Tова съм го научил от баща ми.
Леко и спокойно. Хайде.
Давай.
Това най го мразя. Не мога да плувам. - Давай.
Какво да правя? - Отпусни се от седлото.
Плъзни се. Остави всичко на коня и се дръж.
Това е. Справяме се.
Тук съм.
Проклятие!
По дяволите, лесно е. - Скачай сега на звяра.
Вече изминахме половината път.
Половината път.
Давай! Преплувахме тоя кучи син.
Резнахме го като масло с нож.
Слушай, ти ще бъдеш пръв.
Иди там, а аз ще завържа въжето от тоя край.
Добре ли го държиш?
Добре. Давай напред. Сега ти ще ме издърпаш, ако ми се случи нещо.
Влизай.
Туй не ми харесва...
Точно така. Давай напред.
Влизай.
Проклетият кон не ще да плува. Давай.
Забий пети в хълбоците му. - Не било чак толкова лошо.
Не мога да плувам. Издърпай ме.
А сега ще говориш ли?
Ще ми кажеш ли нещо?
Слушай, синко, имаш две възможности. Да си сръбнеш от тоя буен мъток
или да ми разкажеш за Том Лоугън и другите проклети конекрадци.
Ти... Ти кучи...
Ще броя до едно... - Нищо няма да ти кажа.
Г- н Ла Фрамбоа, едно.
Адиос, амиго.
Това е конят на Малкия Тод.
Проклятие! Наистина е той.
Какво се е случило? Да не е паднал от седлото?
Не знам. - Кал?
Какво е това? - Какво става, по дяволите?
Да влезем вътре.
Кажи ми какво става? - Лий Клейтън. Лий Клейтън!
Хайде, Сенди, старо момиче. Отиваме на пикник.
Той така и няма да затвори тази порта.
Тук беше доста по-приветливо, когато си имахме само конекрадци.
Не съм виждал човек като него Хайде.
Не съм мислил, че г-н Бракстън ще повика човек, който...
Сигурно сте имали доста интересно пътуване.
Е, и какво бе по-точно?
Какво научихте?
Ще трябва да понижите гласа си. Чувствам, че ме напъват газове, а това би било опасно и за двама ни.
А, сега е добре.
Какво успяхте да научите?
Единственият човек, който можеше да ми каже нещо, не го направи,
а после взе, че се удави в река Мисури.
Значи още сте до там, докъдето бяхме стигнали и без вас.
O, аз мога да проследя и муха, която е влетяла в ноздрата ви.
И мога да проследя мислите на хората.
Къде е съпругата ви?
Какво общо има това с... Проклятие!
Много сте нагъл.
стойте настрана от личния ми живот, благоуханен кучи сине.
Е, вие не сте първия великан на мисълта, който срещам.
Виждал съм фермери, престъпници, детективи,
които се смятаха за великани на мисълта като вас.
Само едно нещо не ми беше ясно...
Защо никой от тях не можеше да задържи жена до себе си?
Започвате да бълнувате. И вече ме отегчавате.
Така че спрете.
Спрете да шпионирате мен и семейството ми.
Не съм ви наел за това.
Нито аз, нито Джейн,
нито десетината глупаци, които работят за мен, не крадат коне.
Но някой все пак го прави, нали?
Ето кого исках да видя.
Кал! - Мина доста време, Лоугън.
Кал, искам да те запозная с една моя много добра приятелка. Джейн Бракстън.
Приятно ми е. - За мен е удоволствие, г-це.
Тя е родена и израснала тук, Кал, и е готова за светлините на града.
Красивите дами трябва да получават онова, което искат.
Как е ранчото, Том? - Искаш ли да те разведа?
Разбира се.
Ще се видим по-късно. Чао.
Кал, ела да ти покажа овощната градина. Хайде, приятелю.
Горката градина беше в ужасно състояние преди да се заема с нея.
От тия дървета нямаше да се родят и две-три ябълки.
Нищо чудно, че собственикът прави бъчви в града. Не се е грижил както трябва за това място.
Това дърво беше цялото в листни въшки и люспи.
Клоните, които окастрих, бяха проядени и пълни с яйца на насекоми.
Всичко беше...
Малкия Тод не се върна.
Какво правиш, по дяволите?
Какво значение има дали въшките или червеите ще изядат проклетото ранчо?
Е, Кал, просто трябва да го кажа.
Не бих искал да съсипят градината.
Бедният Малък Тод.
Дай ми тоя патрон.
Бащата на това момиче е наел Лий Клейтън, нали?
Да. Така е.
Ами тя? Къде е съпругът й?
Няма съпруг. Не й трябва.
Не й трябва.
Май много си хлътнал, а, момче?
Така стават тези неща, нали, Кал? - Не знам.
Не се занимавам с тях откакто кучето ми близна буцата масло.
Къде е Лий Клейтън? Тук ли е?
Разбира се! Настани се в къщата Разположил се е като у дома си!
Робърт Лий?
Робърт Лий.
Знаеш ли, че стария е направил тази вана за жена си, а тя да вземе да му избяга.
Ти ли ме викаше?
Да, синко. Аз бях.
Знаеш, че няма начин да спечелиш.
Какво?
Няма начин да спечелиш. - Да спечеля?
Само моите роднини ме наричат Робърт Лий.
Ще ти спукам дебелия задник.
Е, надявам се, че ще получа хранителните си вещества като прекарвам времето за вечеря с теб?
Никакви вещества няма да получиш. Ще се съсухриш и вятъра ще те отвее.
Картите показват друго, ангелче.
Не виждаш ли, че списъкът е дълъг колкото ръката ми?
А ти си се забъркал в онова, с което си изкарвам прехраната.
Сега излез навън, защото стомахът ми започва да къркори.
Страх ли те е?
Целия треперя.
Направо не мога да си кажа молитвите.
Но не мога да загубя апетита си. Каква е тази болест?
Цопнал си тук като при първото си причастие и чакаш Господ да те спаси.
Не си ли имал угризения на съвестта, седейки в къщичката си с чаша кафе,
докато жената на онзи хлапак се е скъсвала от плач?
Е, първо, не пия кафе.
А сега мога ли да изляза? Умирам от глад.
Къде е карабината ти "Крийдмор", Робърт Лий?
Къде е мексиканския пистолет с цветя по дръжката, с който стреляш по зелките?
Защо не идеш да си го вземеш?
Това решава всичко.
Не съм чак толкова гладен
и ще остана тук докато ми донесе вечерята някой, който го е грижа за моето здраве.
Осъждам... - Изправи се, слузест, разплут убиец такъв.
Тази баня е малка за ваната...
Ставай!
Искам да си лежа тук и да загубя. Не искам нито вечеря, нито нищо.
Добре ли е?
Боже мой, та теб изобщо те няма.
Уби ли го?
Не, само му изпразних ваната. Някой трябва да се погрижи за това.
Какво се е случило с Том?
Не е ли на ранчото си? - Не, не е.
Е, аз не бих го нарекъл фермер. Знам накъде биеш.
Мога само да ти кажа, че положението ни едва ли би могло да бъде по-лошо.
И ако тези двама мъже имат сметки за уреждане, аз не мога да им се бъркам.
Намери Лий Клейтън и го спри.
Не.
Можеш да го спреш.
Не мога.
Да ти приседне дано.
Не говориш сериозно, миличка.
Върн, масата. - Ще я прибера. Иска ли питане.
Никога нямаше да наема Лий, ако онези крадци не бяха убили Пит Маркър.
Това няма нищо общо с Пит, със закона или с кражбите на коне.
А с какво? - С Том Лоугън.
Том Лоугън.
Изобщо не съм си и помислял за него. - Не можеш да понесеш мисълта, че съм с него.
По дяволите, татко. Намери Лий Клейтън и го спри!
Мислиш, че не мога да живея тук самичък, нали? Опитай да разбереш.
Не... Не.
Не, няма да го спра. Няма.
О, Бък.
Какво, по дяволите, правиш?
Кал ме накара да следя за Лий Клейтън. - Слез долу. Старият Бък е окуцял.
Помогни ми, по дяволите. Спокойно, Бък. Сега идвам.
Единственият умен кон, който съм срещал... Леко, момче.
Можех да го убия.
Мислиш, че всеки би могъл? Искам да кажа... някой обикновен човек?
Не знам.
Все някой трябва да може да свърши тази работа.
Но трябва много да внимава.
Едно ще ти кажа.
Не бива да го заговаряш.
Не ме интересува какъв е планът, стига да ни измъкнеш оттук.
И аз това искам. Да си плюем на петите и да се махаме.
Ще ударим Бракстън.
Ще плячкосаме всичко, което има. Стадата и всичко останало.
Най-малкото, което можем да направим. - А може и да затрием някой регулатор.
Аз пък с удоволствие бих пречукал стареца.
44-ти калибър в мозъка ще е моята присъда.
Не знам защо не си съгласен.
Не бих искал да го правим.
Искам да знам с какво основание отказваш да застреляме Бракстън!
Няма да го направим, защото аз казвам така!
Достатъчно ли съм ясен, Кал?
По дяволите, хайде да не се караме.
Наистина, Том, това само ще провали цялата работа.
Кал?
Хей, Уудръф. Бракстън те е впрегнал да пазиш, а?
Г- н Лоугън,защо не сте в леглото в тоя късен час?
Търся по-добър живот, Уудръф. Да знаеш нещо ново и вълнуващо?
Всичко си е постарому. - Какво имаш тук?
37.
И не трябва да яздя, но...
Искате да ги вземете ли?
Бързо схващаш. Ще слезеш ли сега?
И ми подай "Колта", дето е затъкнат в ризата ти, с дръжката напред.
Първо това, моля те, Уудръф.
Мислиш се за голям хитрец, а? - Е, не съм тъп, пък и не съм вързан.
Ти си полежи на мекичко.
Да му се не види, страшно ти сече пипето. - Благодаря ти, Кери.
Едно ще ти кажа.
Старият Бракстън ще бъде страшно ядосан, нали?
Жалко, че оня лайнар Пит Маркър не е тук да отнесе новините.
Ще го видим в Ада тоя кучи син, освен ако не е бил самия Дявол.
Млъкни, Сай, че конете ще идат чак до Канзас без нас.
Да побързаме, момчета. Струва ми се, че ни наблюдават.
Ранчото вече не върши работа. Някой да има предпочитания към дадена област?
Адската порта. - Биг Хоул.
Биг Хоул. Ще се видим там. Нали, Кал?
Предполагам. Проклятие, само това ни остана.
Ще се срещнем при старата къща. Нали, Кери? - Добре.
И помнете, искам да вземете по 20 долара на глава, иначе има да вършим тая работа до Второ пришествие...
Е, бих могъл да сваля един-двама от тях, но тогава щяхме да изпуснем останалите.
Да кажем, че имате плевня, пълна с гадни стари прилепи и искате да се отървете от тях.
Най-лошото би било да вземете пушката и да почнете да стреляте по тях.
Какво ще постигнете?
Всички ще отлетят и до 7:30 сутринта ще са се върнали.
Ако искате да се отървете от цялото котило прилепи, има само един начин.
И той е: изчаквате да пукне зората.
Към 4:30 сядате и чакате отвън.
Изведнъж затваряте бързо вратата и всички прилепи остават вътре.
И докато миличките си спят, са изцяло във ваши ръце.
Това е единственият начин. - Това е много интересно.
Но те са отмъкнали всичките ми коне.
Единственият начин да си получите парите, е да ми ги върнете.
Мили Боже!
Та те изобщо не ме интересуват. Хайде.
Аз вече си свърших работата.
И... хич не ме е грижа дали ще ми платите.
И, а... като стана дума за коне, мисля
че знам за кой жребец се тревожите.
Hоси черна шапка, ходи на два крака... - Млъкнете.
... и мисля, че е готов за разплод.
Млъкнете! Не знаете какво говорите! Приключих с вас!
Искам да се махнете от земята ми! Хайде, тръгвайте!
Е, земята си е ваша, сър.
Но работата е възложена на мен и аз имам последната дума.
Хайде, Джес. Знаем кога не сме желани.
Тръгваме за главния лов.
Ах вие, мързеливи негодници, връщайте се на работа, или ще ви уволня до един!
Наричат тази местност "Адската порта".
Когато баща ми е дошъл за пръв път тук, наоколо е имало само диви индианци
и йезуити.
Старият Томас Джеферсън казваше, че е станал воин, за да може синът му да бъде фермер,
а неговият син пък поет.
А аз отглеждам добитък, за да може синът ми да стане търговец,
за да може неговият син да се пресели в Нюпорт, Роуд Айлънд,
да си купи платноход и никога повече да не види тия проклети планини.
Кой е бил Томас Джеферсън?
Момче от изтока.
Сигурно си се уморил. Денят ти беше тежък.
Истина е.
Майко, ще покажеш ли на момчето спалнята?
Разбира се. Ще му донеса одеяло.
Ще се видим преди да потеглиш утре сутрин.
Добре.
И искам пак да ти благодаря, че ми продаде тези коне.
За мен беше удоволствие.
И моите комплименти на майстора, който е подменил печатите.
Ти ли го направи?
Научих го от едно добро момче от Нюпорт, Роуд Айлънд, който си нямаше платноход.
Обесиха го на една топола южно от Шонкин Саг.
Имаш пет минути. - Добре.
Чакай. По-лесно ще е ако си свалиш съвсем кюлотите.
Не.
Защо да ти висят на крака? - Защо не млъкнеш?
Останаха ти само четири минути.
А и започвам да се протривам.
Мила? Миличка?
Хлапе. Хей, хлапе.
Ето ти един долар. Купи ми уиски и останалото е за теб.
Но от хубавото. Хайде, върви.
Побързай.
Благодаря.
Подръж поводите, младежо.
Ей сега се връщам и ще идем да хапнем нещо.
Имам само 54 долара, господине.
Но искам и трите коня, или нищо.
Имаш ли нещо за размяна?
Един кларинет.
Добре, ще го взема.
Не ми трябва.
Ето. Пробвайте го.
Пъхнете си ръката. Не се разбира дали ви става, докато не го облечете.
O, става ви...
Казах, че не го искам, по дяволите.
Пушено месо!
Старо пушено месо.
Къде е Том Лоугън?
Не можах да го накарам да излезе.
Боже!
Прекалено горд е, а?
Така излиза.
От всички смърти най-ужасно е да изгориш жив.
Е, ти си един от последните от вида си, старче.
Ако бях повече бизнесмен, отколкото ловец на глави,
щях да те показвам в цирка.
Знаеш ли, че по това време на годината наближава индианското лято...
Казват, че можеш да видиш Витлеемската звезда,
ако се вгледаш внимателно.
Аз съм я виждал веднъж-дваж. Но трябва да извърнеш поглед и след това да я погледнеш.
Трябва да се взираш около минута ето така, виждаш ли?
Разбираш ли какво имам предвид?
Е, старата ти баба започва да се уморява.
Кал?
Сай?
O, Боже мой!
Не. Първо целувка.
Първо целувка.
Ти имаш устните на Саломе
и очите на Клеопатра.
Посвещавам тази песен на единствената жена, която съм обичал.
Твърде съм срамежлив за да ти го кажа в очите,
но го мисля с цялото си сърце.
Не те обичам, развратнице.
Дори не ти говоря. Ясно ли ти е?
Хайде. Кажи де?
Ето ти заради твоите изневери и предателства.
Скъпа моя.
Бабо... Бабо.
Кажи "лека нощ" на баба.
Ще ти изсвиря една мелодия.
Е, хубава работа.
Да се изпикаеш по средата на любовната ми песен.
Боже мили! Пикаеш ми на песента.
Е...
Знаеш ли защо се събуди?
Лий, току що ти прерязах гръкляна.
Къде е той?
Там е.
Всички ратаи напуснаха преди два дни, освен Върн.
Оставам. Иска ли питане. - Всичко е наред, Върн.
Миналата нощ му казах, че заминавам и той... не можа да го понесе.
Май си изгуби ума.
Е, по-добре е Върн да излезе,
защото ще го убия независимо от това.
Махни се от пътя ми, Върн. Това да ти е познато?
Познаваш ли това? - Не. Не.
Моля ви, не го убивайте.
Ти пък какво си се загрижил, Върн?
Махни се от пътя ми преди да съм ти пуснал и на теб един куршум.
По-добре го сторете. Той е всичко, което имам. Не...
Само него си имам.
Да, сър. Да, сър. Застреляйте ме.
Застреляйте ме. Да, застреляйте ме.
Слава на Господ. - Разкарай се! Махни този кучи син оттук.
Върн, няма ли да се махнеш? - Ще се махна. Иска ли питане.
Извинявай, Том. - За какво?
За всичко.
За приятелите ти, да не са...
Те...
Какво мислеше да правиш? Да тръгнеш накъдето ти видят очите ли?
Да.
Какво очакваше?
Да те видя, ако не друго.
Мислеше ли, че ще ме завариш жив? - Да, разбира се.
Защо "разбира се"? - Защото не мога да си те представя мъртъв.
Боже мой, ще ме накараш да го кажа ли?
Том!
Ти май приключи тук, а?
Е, мисля, че намерих купувач за ранчото.
Отивам в Абсарока да го уредя и да намеря къде да подслоня Върн.
Е...
Радвам се.
Не искам да прекарам остатъка от живота си, преследвайки някого.
Защо казваш това?
Няма причина.
Е, по дяволите, аз също.
Къде мислиш, че ще бъдеш... след около шест месеца?
Ами, бих казал някъде северно от ръкавите, близо до планините.
Някъде от Литъл Рок нататък.
Там има много хубави долинки, в които целогодишно има вода.
Добре звучи.