ОСТРОВЪТ НА ДИНОЗАВРИТЕ (1967)
Както на всички ви е известно, в нашия университет
отхвърлят моята научна теория.
Всички, дори и моите колеги, ми се надсмиват.
Всъщност и те, както и всички учени,
вярват само на това, което могат да видят през микроскопа си,
което може да се премери или което може да се провери.
Искам да кажа, че им трябват доказателства.
Разбрахте ли ме? Трябват им доказателства.
Затова искам да им докажа, че моята теория е вярна.
Убеден съм, че някъде в океана се е запазила
част от митичен континент. Може да е в района на Мароко,
а може да е до Гибралтар, но е някъде там, на запад.
Атлантида? - Точно така.
Всъщност това име е измислено заради географското й разположение
в Атлантическия океан.
И как смятате да докажете теорията си, професоре?
Приближете се. Ще ви покажа и ще ви обясня.
Погледнете тази стара карта. Както можете да видите,
тя е била заобиколена от Северна и Южна Америка, от Африка и от Испания.
Искам да организирам експедиция и да претърся тази част на Атлантика.
Затова реших да помоля за помощ най-добрите си колеги,
или пък да чуя отказ. - Но ако се вярва на мита,
Атлантида е потънала в океана в резултат на катаклизъм.
Не е съвсем така. Просто острова се е разделил на няколко части.
Част от него е образувала остров Мадейра,
друга – Канарските и Азорските острови.
А има и група малки острови, на които никой не обръща внимание.
И ако изчисленията ми се окажат верни,
ще докажа, че част от Атлантида все още съществува
и на нея до ден-днешен има форма на живот.
Каква форма на живот? - Растения и праисторически животни.
Но това е невъзможно. - Да, и на мен така ми се струва.
Затова в експедицията ми трябва отличен зоолог.
Затова и избрах теб, Пабло,
тъй като си най-добрия експерт по праисторически артефакти.
А ти си най-добрия експерт по минерали и до съвършенство познаваш геологията.
Затова избрах теб, Лаура, за тази експедиция.
В случай на успех, ще получиш докторска степен.
Д-р Естер преподава в катедрата по химия.
Нейните изследвания ще помогнат много на нашата експедиция.
Е, мисля, че е това. Сега всеки сам трябва да реши
съгласен ли е на такова приключение или не.
Мисълта за такова пътешествие би могла да се роди само в ума на луд учен.
Ще разбера всеки, който се откаже,
тъй като съм сигурен, че ще се сблъскаме с много опасности.
Може да разчитате на мен, професоре.
За мен ще бъде голяма чест да съм редом с вас.
Заедно ще постигнем успех, професоре. - Благодаря. Много ви благодаря.
Точно такъв отговор очаквах от вас. Да планираме всичко.
Първо, с кораб се отправяме към Бермудите.
От там продължаваме търсенето със самолет,
като се опитаме да прелетим над голяма част от Атлантика.
Проблем ли има? - Губим височина.
Там има място за кацане.
Ще опитам да се приземя.
Затегнете коланите!
Дръжте се!
Всички ли са добре? - Мисля, че да.
Ти добре ли си? - Да.
А ти, Лаура? - Добре съм.
Пабло, дай коняк на всички. - Добре, професоре.
Покрийте се.
Самолетът зле ли е, професоре? - Не изглежда нещо сериозно.
Ще можете ли да го поправите? - Надявам се.
Сега най-важното е да се подкрепим. Вземете.
Интересно къде ли сме. - Нямам представа.
Заради бурята се отклонихме от курса, а и радиото е повредено.
Това място е толкова тихо и безлюдно.
Може ли?
Какво е това? - Сигурно е гръмотевица.
Как мислите, това място обитаемо ли е?
Опасявам се, че за известно време ще трябва да се настаним тук.
Не е петзвезден хотел, но ми харесва.
Отстреля ли нещо? - Нищо.
Но открих нещо много интересно. Съвсем наблизо има река.
Мисля, че дамите ще се заинтересуват от моето откритие.
Не може да бъде! Има къде да се изкъпем.
Отиваме ли? - Разбира се.
Е, а ние да се опитаме да поправим самолета и радиото.
Ела, Лаура. Хайде.
Лаура, само не плувай надалече. Тук може да е опасно.
Вижте. Този вулкан може да изригне всеки момент.
Вижте.
Лаура, какво мислиш за това? - Колко е старо ли?
Да. Как мислиш? - Професоре.
Праисторическо е.
Може ли това място да е част от Атлантида?
Да, но... как да разберем със сигурност?
Разбра ли нещо, Лаура?
За сега има само предварителни резултати.
Интересно какво ли има зад тази планина.
Моло! Моло! Моло!
Вожд! Вожд!
Вожд!
"Радиацията е с 10% над нормата.
Нивото на радиация във водата е в нормите.
Температурата на въздуха е 26 градуса по Целзий.
Атмосферното налягане е 763 милиметра живачен стълб.
Затова не можем да изключим факта,
че на тази земя е възможно съществуването
на човешка или животинска форма на живот."
Какво беше това?
Не знам. Но приличаше на рев.
Полазиха ме тръпки.
Чувствам, че ще ни се случи нещо ужасно.
Ние сме на неизвестно място и ни заплашва неизвестна опасност.
Естер, не бъди такава песимистка.
Шасито е много повредено.
Проверих двигателят. За щастие, не е пострадал.
Чудесно. Провървяло ни е.
Можем да укрепим дясното крило с един от парашутите.
Точно така.
Много е горещо. Да се изкъпем в реката?
Ще дойда, само да привърша с доклада.
Моля те, помогни ми. Помогни ми да се върна в лагера.
Спаси ме! Там има чудовище!
Банга...
Пусни ме! Пусни ме!
Пусни ме!
Професоре, започвам да се притеснявам за Лаура.
Отиде да се изкъпе в реката, но още я няма.
Трябва да я намерим, докато не се е стъмнило.
Пусни ме!
Не ме докосвай!
Лаура! Лаура!
Къде си? Отговори!
Вижте!
Някъде наблизо е. Лаура! Лаура!
Никъде я няма.
А може би... се е удавила?
Не, това е невъзможно. Реката е много плитка.
Тогава къде е?
Благодаря... че ме спаси.
Благодарих ти за това, че ме спаси.
Аз съм Лаура.
Лаура. Лаура.
Разбираш ли ме? Казвам се Лаура.
Лау... Лау... - Лаура.
Лаура. - Лау-ра.
Да, Лаура. - Лау-ра.
Лау-ра. Лау-ра.
Вземи.
Аз съм Лаура. А ти?
Моло. Моло.
Моло? - Моло... Моло...
Моло... - Достатъчно. Моло.
Тук ми е много студено. По-добре да си тръгвам.
Да. Много съм гладна и ми е много студено.
Много съм ти благодарна за това. Благодаря ти за дрехата.
Не знам какво е това, но съм много гладна. Прилича на кокошка.
Какво, не мога ли да си взема?
Много съм гладна.
Виж, Моло. Направих това за теб.
С него ще можеш да се защитаваш, а и да ловиш животни.
Гледай.
Банга... Банга...
Какво е това, Моло?
За мен ли е?
Разбрах. Ако съм в опасност, трябва да го надуя.
Благодаря, Моло.
Моло, заведи ме обратно при реката.
При реката.
Там са моите приятели.
При реката.
Чакай ме!
Загубихме три дни да я търсим, но не открихме никакви следи.
Боже мой, бедната Лаура. Кой знае каква опасност я грози.
Дали изобщо е жива? - Спокойно, непременно ще я открием.
Все още не сме претърсили навсякъде.
Знаех си, че ще се случи нещо ужасно.
Бедната Лаура. - Не мисли така, Естер.
Вече се стъмва. Да се връщаме в лагера.
А утре ще продължим търсенето.
Заедно.
Мища.
Мища? - Мища. Моло.
Това майка ти ли е?
Помолих те да ме заведеш при реката, а не при племето си.
Мища. Моло.
Ти си най-дивият мъж от всички, които съм срещала.
Надявам се, че ме разбираш.
Очите ти са толкова сини, както небето над планината.
Иска ми се да дойдеш в нашия свят и да се преоблечеш като нас.
Мисля, че ще имаш голям успех сред жените.
Само не съм сигурна, че това няма да те развали.
Ти си много симпатичен, Моло.
Дори ми се струва, че се влюбих в теб.
Необичайно е да флиртувам с мъж, който не разбира и дума какво казвам.
Който дори не знае какво е целувка.
Целувка...
Да, целувка. - Це-лув-ка.
Да, целувка.
Но за това нито дума повече.
Моло, не! Недей, Моло!
Моло! Моло!
Ето раницата. - Благодаря.
Непременно трябва да намерим Лаура. Знам, че е някъде наблизо.
Откъде ще започнем търсенето?
Първо ще проверим склона, а след това оттатък планината.
Там, откъдето идват тези звуци? - Аха.
Не съм сигурен, че е безопасно.
Но е последният ни шанс да я намерим, професоре.
А ако не намерим Лаура? - Да се надяваме на Божията милост.
Ако още е жива, не можем да излетим без нея.
Самолетът работи, така че и аз идвам. - Не, двамата стигаме. Вие останете.
Утре от 10 ч. сутринта, на всеки 15 минути, пускайте по една ракета.
Ако сме се загубили, така ще ни е по-лесно да ви намерим.
Съгласен съм, Пабло.
Готова ли си? - Да.
Бъдете внимателни!
Банга! Банга!
Заедно! Заедно!
Моло!
Назад! Назад!
Това е пусто място.
Прилича на рев на някакъв звяр.
А на мен все пак ми се струва, че е гръмотевица.
Да се връщаме ли? - Не, трябва да продължим.
Господи!
Тичай към онази пещера! Бързо!
Засече.
Пабло, какво ще правим? - Не знам... не знам...
Ако не го бях видял, никога не бих повярвал.
Аз също.
Имаме шанс да избягаме.
Хайде!
Трябва да си вървя, Моло. Не мога да остана тук.
Заведи ме при реката.
Този вулкан скоро ще изригне.
Заедно.
Гледай!
Видя ли този огън? Означава, че приятелите ми ме търсят.
Заведи ме при тях, Моло.
Моло... не мога да остана тук.
Просто искам да го разбереш.
Лаура... трябва да се върне при тях.
Вър-не. - Да.
Трябва да се върна при тях.
Само не ме гледай така,
защото ще се разплача, тъй като ми е мъчно да се разделя с теб.
Заведи ме при приятелите ми.
Повярвайте ми, винаги ще си спомням за вас с добро.
Всички бяхте толкова добри с мен.
Трябва по-скоро да се доберем до самолета. Да тичаме.
Вижте!
Лаура! - Естер!
Кой е този? - Моло. Първобитен човек.
Хайде, Моло!
Със себе си ли искаш да го вземеш? - Аха.
Не, той трябва да остане тук. Тук е неговият свят.
Но аз не мога без него. - Професоре, кога ще дойде лавата?
Спокойно, няма да стигне до тук. Тази част на острова е безопасна.
Хайде, Лаура... - Не искам да го изоставя!
Не искам да го изоставя!
Моло...
обичам те.
Ще остана тук с теб завинаги.
Заедно.
превод и субтитри НИКЧО