www.titlovi.com
Zdravo. - Zvono se pokvarilo.
Uđite.
- Zdravo, Julia. - Zdravo.
Spašavaš nam život. - Kasnimo.
- Idemo kod prijatelja na večeru.
Žive uz plažu, pa nećemo doći prije 11:30.
- Je li to u redu? - Naravno.
- Hoće li te roditelji skupiti? - Moj brat.
Čekat će da ga nazovem.
- U redu. - Kasnimo.
- Djeca već spavaju. Znaš li gdje im je soba?
- Naći ću je. - Kako izgledam?
- Izgledaš zakašnjelo. Prekrasno, ali zakašnjelo.
- Ostavila sam broj na hladnjaku.
- Ok. Bok.
- Hvala još jednom što si došla raditi na ovako malo vremena. Bok.
- Bok.
Halo?
Mislim da ste nazvali krivi broj.
Krivi ste broj nazvali.
Da? Tko je? - Zdravo.
Ne poznajete me. Auto mi se pokvario,
i mislio sam ako mogu ući i poslužiti se telefonom.
- Koga želite nazvati?
- Auto klub. Poslat će nekoga da mi pomogne.
Treba samo jedna minuta da uđem i obavim jedan poziv.
Ne bih vam više smetao.
- Ja ću ih nazvati umjesto vas.
- Ma mogu ja. Ne želim vam stvarati probleme.
Možete mi vjerovati. - U redu je.
Što želite da im kažem?
- Morat ćete zapisati.
- Tu sam. - Ok.
- Zovem se Stephen Dane.
Broj kartice je 245381420020.
Istječe krajem kolovoza.
- Ok. - Recite im naziv ulice.
Nalazim se ulicu sjeverno od Franklinove, i možda će mi trebati vučna služba.
Auto....Ne želi upaliti.
- Zar ih neće zanimati o kojem se autu radi?
- Crni Chevrolet Impala, 1983 godina.
Broj vozačke dozvole NYZ-662.
- Znate li broj auto kluba?
- Mislim da je 555-6800.
- Odmah se vraćam.
Hej? - Jeste li ih nazvali?
Da. Rekli su da će doći za sat vremena.
- Za sat vremena? Uvijek dođu za 30 minuta. Što se događa?
- Tako su mi rekli. Možda imaju mnogo posla, ili...
- Da. Možda.
Ok. Hvala. Cijenim ovo.
- Tko je? - Nisu došli.
Ja sam. Auto klub nije došao.
- Žao mi je.
- Slušaj, mogu li čas ući i nazvati ih?
- Ne. Žao mi je. Ne mogu to učiniti.
- Bi li ih nazvala još jednom za mene, molim te?
- Naravno.
- Ok. Imaš li još informacije koje sam ti dao?
- Da. Pričekaj. Idem ih ponovo nazvati.
Halo, auto klub?
Zvali smo prije sat vremena, i niste uopće došli.
Koji je problem?
Pa, čekali smo ovdje. Zašto ne dolazite.
Ne možemo čekati cijelu večer, znate na što mislim?
Da. Ime je bla bla bla.
Crni Chevrolet lmpala, bla bla bla.
Broj vozačke, bla bla bla, broj kartice, bla bla bla...
bla bla bla.
I, dok ste tu...
Zašto ne nazovete mog brata i kažete mu da dođe ovdje?
Da bar nečemu poslužite.
Molim vas?
OK, nazvala sam ih ponovo.
Jeste li tu?
Hej?
Što želite?
- Niste uopće ni zvali auto klub, zar ne?
- Da, naravno da jesam.
- Ne vjerujem vam.
- Zašto ne odete gnjavit nekoga drugoga u ovoj ulici?
- Bio sam. Nikoga nema kod kuće.
Samo vi.
- Ne mogu vidjeti vaše auto kroz prozor.
- Gledali ste kroz prozor?
- Da. Ne vidim nikakvo auto.
- Dolje niz ulicu je. Zar mi ne vjerujete?
- Slušajte.
Napravila sam što sam mogla za vas.
Zašto ne otiđete i ostavite me na miru?
- Žao mi je. Slušajte, zaglavio sam ovdje.
Možete mi učiniti još jednu uslugu i nazvati moju ženu,
i reći joj što se dogodilo i da se ne brine?
Bi li to učinili, molim vas?
- Dobro.
- Recite joj da nazove auto klub.
Možda će ona imati više sreće.
Imate li još informacije koje sam vam dao?
- Da.
- Dobro.
Broj je 555-4370.
Jeste li je zvali?
- Da. Nitko se ne javlja.
- Jeste li sigurni?
- Da.
- Jeste li dobro?
- Da.
- U redu.
Pa, hvala. Napravili ste što ste mogli.
Žao mi je na smetnji.
Otiđite! Ostavite me na miru! Molim vas!
- Slušajte me pažljivo.
Vi, ne živite ovdje. zar ne? Vi ste dadilja.
Jeste li bili na gornjem katu zadnjih 5 minuta?
- Zašto?
- Mislim da niste sami u kući.
Netko je gore.
Vidio sam kako se miču uz prozore.
Trebate izaći...Odmah.
Izađi, Julia.
- Nikad vam nisam rekla ime!
- Nemojte stati unutra.
Upozoravam vas! - Gdje?
Gdje si? Što si učinio s njima?
- Skrivam se...U grmlju.
- Zašto? Zašto?
- Unutra je s tobom. Pogledaj u dnevnu sobu.
- Molim vas, vjerujte mi! Govorim vam istinu!
Već sam imala posla s policijom.
Ne izmišljam!
- Što se događa? - Ne znam.
Stalno priča o...
nečemu što se dogodilo prije 5 godina.
- Je li to zabilježeno?
- Trebat će 5 dana da nađemo ako i postoji.
Da dam zahtjev?
- Ne. Zovite sveučilište.
Recite im da imamo posla s histeričnom studenticom.
- Da pošalju nekoga iz dekanata ženskog ureda?
- Ok. - Oh...bilo koga osim Johnsonice.
- Da.
Hej, Johnsonice.
- Hvala na pozivu. Nije mi puno trebalo, zar ne?
- U redu je. Malo se smirila.
- Bila je teško traumatizirana prije 5 godina.
- Što si ti? Vidovnjakinja? - Imam dosje. Tu?
- Julia...Ja sam Jill.
Ja sam voditeljica ženske službe ovdje na kampusu.
Kako si?
- Dobro. - Zvali su me ovdje sa zakašnjenjem.
Ne znam što si do sada rekla ovoj gospodi.
Možeš li meni sve ponoviti iz početka?
Odakle...Odakle želite da počnem?
- Od nedavnih događaja sa sveučilišta.
Ok.
Došla sam ovdje prije dvije godine
kao brucošica u liberalnom umjetničkom programu.
Prestala sam ići kući nakon prvog ljeta.
Imam stan izvan kampusa,
i tamo živim već godinu i pol.
Gotovo prije 4 mjeseca...
Mogu vam dati točan datum.
Primjetila sam da ova moja knjiga, knjiga pjesama
nije na polici gdje sam je držala.
- Gdje je bila? - Bila je na polici.
Samo nije bila na mjestu gdje sam je uvijek držala.
Pomaknuta je.
- Nastavi.
Tada se nisam previše zamarala time.
Mislim, primjetila sam, samo se nisam...zabrinula.
Onda, prije 6 tjedana,
bila sam iznenada probuđena u 3 ujutro.
Budilica mi je bila isključena.
Nisam namjestila taj alarm.
Danas poslijepodne, došla sam u svoj stan
i otkrila da u mom ormaru visi...
košulja koja ne pripada meni.
Dječja košulja.
Došla sam ovdje.
Vrata mi imaju tri brave. Živim na trećem katu.
- Je li to sve? - Zar ne vidite?
Netko je provalio unutra tri puta u posljednja 4 mjeseca.
Netko je bio u mome stanu,
i premještao je stvari, sitnice,
da budem svjesna da je on tu.
- Zar niste rekli da imate tri brave...
i da je vaš stan na trećem katu?
Jesam! Jesam.
Da.
- Vraški trud nekoga samo da bi pomaknuo knjigu.
- Julia, možete li izaći vani samo na minutu?
- Svi ste čuli što i ja, pa o čemu onda možemo pričati?
- Ima li psihijatrijski dosje ili nešto?
- Paranoja? - Što se dogodilo prije 5 godina?
- Neka vrsta uznemiravanja. - Jesu li uhvatili tipa?
- Izgleda da ne... ali što ja znam?
- On se još vrti po njenoj glavi, to je sigurno.
- Vjerujem joj.
- Zašto? - Vjerujem joj.
Incident prije 5 godina bio je više od uznemiravanja.
Dvoje djece je nestalo,
i još ih nisu našli, ni žive ni mrtve.
Da, ona ima psihijatrijski dosje,
i to poprilično debeo.
Ona je bila odgovorna za tu djecu,
i jedva se uspjela i sama izvući živa.
Kladila bi se da joj je stan prilično prazan
a ne pretrpan.
Znali biste ako se knjiga pomakne.
Znate koliko čarapa imate u ladici.
Koliko šibica imate u kutijici do štednjaka.
Takve stvari ne zaboravljate,
i najstrašnije je to što, navodno...
on zna da ne zaboravljate.
Julia? Hoćeš poći samnom?
- Lijep stan. - Hvala.
- Ne osjećam se baš najugodnije u uskim hodnicima...
malim prostorima, i kutcima.
Sjedni. Napravit ću nam čaj.
Oh...želiš li nazvati roditelje i reći im što se događa?
- Rastavljeni su. - Znam.
- Kako?
Kako toliko znate o meni?
- Znam sve o tebi od dana kada si se pojavila na kampusu.
To mi je posao.
Julia, kad sam bila djevojka,
prolazila sam kroz nešto slično što se tebi događa.
Bila sam dadilja u čudnoj kući.
I djeca za koju sam bila odgovorna su bila ubijena.
Policija je uhvatila ubojicu.
Bilo je to teško preboljeti.
Nisam mogla biti sama.
Mislim da se policija ne želi mješati u ovo,
ne u ovoj fazi.
Htjela bih pozvati nekoga da te savjetuje.
Svog starog prijatelja. Nisam ga vidjela godinama,
ali mislim da će doći ako ga pozovem.
U međuvremenu, želim da znaš...
da možeš ostati ovdje dok ne osjetiš...
da si spremna vratiti se u svoj stan.
Prebrodit ćeš ovo.
- 'Iskrcavanje iz autobusa 92 na platformi broj 7.'
- Ja sam! - John!
Julia, dođi ovdje. Julia, hajde.
Ovo je John Clifford.
Ovo je Julia. - Kako si?
Bila su dvojica? - Da. Dvoje.
Jednog je samo čula, nikad vidjela.
- Vidjela sam ga kroz prozor...
prvi put kad je došao do vrata, ali bio je mrak.
- Koji prozor? - U dnevnoj sobi.
- Policija je vidjela da je prozor otvoren samo 15 do 20 centimetara,
i nikad nije bilo objašnjenja za to.
- Je li moguće da je čovjek s kojim si razgovarala...
ušao u dnevnu sobu kroz taj prozor?
- Ne. Ne. Ne, bio je točno s druge strane vrata.
Slušala sam ga tamo cijelu večer.
I kad je rekao da pogledam u dnevnu sobu, pogledala sam.
Nisam čekala. Okrenula sam se,
i tu je bio još jedan.
Bio je tamo.
- Policija nikad nije povjerovala da je bio čovjek izvan kuće...
zato što se doktor vratio kući u tom trenutku.
- Jesu li imali drugu teoriju? - Ne.
Pretpostavljam da nisam zaključala kada sam odlazila.
Bila sam uplašena, i samo sam pobjegla na policiju.
- To je u redu.
- Ima li koja promjena?
- Ne.
- Tvoja vješalica? - Da.
Jill, mogu odmah ostati ovdje.
- Jesi li sigurna?
- Da. Mislim, drugi put bi mogao biti sutra ili sljedeći mjesec.
Može biti tek za 5 godina, zar ne?
Želim život.
Krizni Centar, služba za korisnike. Čekajte malo. Usporite.
Trebate li policiju?
Situacija može biti problematična ako nema nikoga oko vas da vam pomogne,
i morate se braniti na sve moguće načine.
Ne možete reći da ne vjerujete u nasilje...
osim ako ne kažete da ne vjerujete u življenje.
Došle su skupa s ovim starim izvještajima.
Jezivo je, zar ne?
- Što misliš, zašto 5 godina, onda i sada?
- Tip je možda neko vrijeme nešto drugo radio.
- Možda je otputovao, izgubio njen trag ili interes.
- Možda je otputovao s tom djecom dok su bila živa.
- Može biti tisuću razloga s psihopatom.
- Pretpostavljam da se jedan od njih obučavao za bravara.
- Moguće je. Nije teško otključati bravu ako znaš kako.
- Što je s majicom? - Ništa još.
Nema otisaka na vješalici, i on nije ostavio nikakve tragove.
- Zašto stalno govoriš "on"? - Mislim da ih nije bilo dvoje.
- Zašto ne? - To je osjećaj.
Znaš...Imam nekakvu želju da su ovaj put dvojica.
- Dvojicu je lakše pronaći? - Ne samo to.
- Ako je samo jedan,
tada on nešto želi što mi i ne možemo zamisliti.
Halo?
- Julia, koji je problem? - Vidjela sam nekoga na prozoru!
Čula sam zvuk. Probudio me, i pogledala sam...
- Gdje se u stanu nalaziš?
- U krevetu sam. - Je li upaljeno koje svijetlo?
- Samo lampa pored kreveta. - Što vidiš?
- Ništa. - Što sada čuješ?
- Ništa.
- Je li ti prozor zatvoren? - Da.
- Zaključan? - Da.
- A vrata?
- Ne znam. Moraju biti.
- Julia, slušaj me. Ne pitaj ništa.
Spusti slušalicu i provjeri je li sve zaključano u stanu.
Pogledaj u kuhinju, zatim u zahod.
Upali svjetlo. Pogledaj unutra. Zatim u ormar.
Onda idi do ulaznih vrata i provjeri jesu li zaključana.
- Ok.
- Želim da pričaš samnom cijelo vrijeme.
Reci mi točno gdje si, što radiš.
- Jel može? - Da.
Idem u kuhinju sada.
Tamo nema ničega.
Sada idem prema zahodu.
Upalit ću svijetlo.
- Julia?
Julia?
Julia!
- Tu sam. - Dobro.
- Vrata su bila zaključana.
- U redu. Sad želim da ugasiš svijetlo.
- Ok. - Pogledaj kroz prozor.
- Ne vidim ništa. - Jesi sigurna?
- Da. Vjerojatno sam sve ovo umislila.
- Moguće je, ali molim te nazovi me...
ako si zabrinuta zbog bilo čega, bilo kad.
- Ok.
Hvala.
Julia...Imaš li pištolj?
Spusti dolje.
Svake večeri, kada idem spavati...
nadam se da će sutra, nekako, stvari biti drukčije.
Da ću biti netko.
S drukčijim životom.
Netko tko ima prijatelje.
Osoba s budućnosti.
Koja nije sama. Osoba koja možda ima nekoga.
Tada se probudim.
- Julia, nemoj dopustiti da te budućnost koči.
- Gosp. Clifford...
Mislite li da postupam ispravno?
Mislim, mogla bi, mogla bi pobjeći.
Pokušati i nestati.
Možda me ne bi pronašli.
- Ja to ne mogu odlučiti za tebe. Žao mi je.
Krizni Centar.
- Zar ona ne bi trebala biti ovdje? - Je li itko vidio Juliu?
- Nije u svom stanu.
- Zašto ne bi nazvala? - Možda te izbjegava.
Jill, jesi li sigurna da ona nije...
izmislila nešto čega nema?
- Na što misliš? - Knjigu? Otvoren prozor?
Objašnjenja je prilično teško pronaći.
- John, to što se događa s Julijom je stvarno.
- Onda je to previše za nju. Ona se raspada.
Mislim da se ona ne bi trebala suočavati s ovim ovako.
- Koji drugi izbor ima? Koji izbor itko od nas ima?
Je li se vratila u stan...sama?
- Obećala sam joj da će ostati u mom stanu.
Žena iz centra će je provjeriti.
Gosp. Clifford? - Da.
- Suzie Hart. - Jill Johnson.
- Mora da imate nekog utjecaja u policiji.
- Cijenim vašu suradnju.
- Drago mi je što mogu pomoći. Zatvorite vrata kad završite.
- Hvala.
Ovo je prozor.
Bio je otvoren 15 centimetara.
To je oko 4 i pol metra.
4 i pol metra. To je mala udaljenost.
Koristio je na taj način glas da je uvjeri da je on izvana.
I nikad nije ni bio, ni na kraju.
Zato doktor nije vidio nikoga.
Bio je unutar kuće s njom.
- Ovo će zvučati ludo ali...
imamo posla s trbuhozborcom.
Otvori vrata od kuhinje.
To je Julia.
Upucala se.
- Metak je ušao u lubanju poviše desnog uha,
ostavivši niz krhotina.
- Širok raspon opeklina ukazuje na pucanj izbliza.
- Ovdje je izašao.
- Koje oružje?
- Imamo forenzičku analizu metka.
Našli su ga na tavanu.
Bio je od pištolja registriranog na nju.
Našli smo ga uz nju.
- Da. Nevjerojatno je da je još živa.
- Može li govoriti? - Ne.
- Hoće li moći ikada govoriti?
- Vjerujete li u Boga?
- Vidio sam dosta sličnih slučajeva.
- Radio sam u Miamiu.
Stariji ljudi su provjeravali sebe cijelo vrijeme.
- Kada se to dogodilo?
Oko 2 sata ujutro.
- Trebala sam biti s njom u stanu.
- Zar ne znate? Bila je u svom stanu.
- Zašto? Zašto bi se vratila ovdje?
John.
Ovo je napisano prošle večeri.
- "Mrak je. Ne vidim. Nema telefona. Jill, gdje si?"
Mislim da ovo ne dokazuje ništa.
- Što onda misliš?
- Samo instinkti te mogu tako daleko odvesti.
Tada se moraš osloniti na dokaze, a nema nijednoga.
- Ovo je dokaz. Pročitaj. - Pročitao sam.
- Pročitaj ponovo. "Mrak je. Nema telefona."
Što misliš da znači "Nema telefona"?
Isključen je, prije nekih 5 godina.
- Telefon radi. - Danas. Što je s prošlom večeri?
"Mrak je." Što misliš da to znači?
- Piše li tu zašto se vratila u svoj stan?
Piše li?
- Jill...
- Pokušala se ubiti. - Što ako griješiš?
- Ništa više ne mogu učiniti.
I čak da sam u krivu, on se više neće pojavljivati.
- On je negdje vani. Napasti će nekog drugog.
- Žao mi je. Idem kući.
- Ne znam zašto nije završio posao i ubio je.
- Jill. Jill!
Julia?
Ja sam. Jill.
Uz tebe sam.
Je li ti bolje.
Sve znam.
Ti glupi doktori, ti ne vjeruju, ali...
oni te ne znaju kao što te znam ja.
Julia...
Uhvatit ćemo ga.
Nekako, obećajem ti...
Ja ću ga uhvatiti.
- Zdravo, Jill.
Rekao sam zdravo, Jill.
- Hej, Edgar Bergen je mrtav.
Charlie McCarthy...nitko se ne želi ponašati više tako.
- Mora biti drugih. Gdje da pogledam?
Ne znam. Burleskna kazališta, bar micve...
Pogledaj na onim mjestima oko 159-e ulice.
- Isus kuca na vrata vašeg srca.
- Gospodo zaplješčite Velikom Landisu.
- Možete li tako držati svijetlo... Nemojte ga micati?
- Koliko puta ste se pogledali u zrcalo...
i pitali se, "Tko ću biti danas?"
Kakvo lice ću pokazati svijetu?
Rečeno je da je Bog stvorio čovjeka na svoju sliku.
Pogledao sam se u zrcalo jutros.
Ovo sam vidio.
Tu su i druga zrcala...
osim onih poviše umivaonika, zar ne?
Žena koja sjedi ovdje poznaje najiskrenije,
zrcalo koje odražava osobu kakvom bi ona htjela da bude,
bez obzira na to, šminka koju koristi, frizura i odjeća...
...su u očima čovjeka koji je voli.
- I možda, momcima s koledža,
najiskrenije zrcalo je zahodska školjka koja zuri u njih...
jutro poslije 'toga' žurke.
Ne znam. Živimo svoje živote u zemlji zrcala, zar ne?
Sve koje upoznamo, sve što vidimo i osjećamo,
od stropa nad glavom pa do pogleda koje izbjegavamo na ulici...
do zatvorenih prostora koji smrde po znoju kao ovaj.
Ona nam govore tko smo. - Dosta je!
- Bez njih, postat ćeš kao ja.
- Prekini! Gotovo je!
- Ja nisam odraz ničega. Ja nisam iluzija.
Ja sam istina.
- Tony! - Ja sam nevidljiv.
Nepoznat. Vi ljudi ste pravi iluzionisti.
Vi ljudi ste pravi iluzionisti!
- To!
- Koji je to kurac bio? Koji? Jesi li lud?
- Zvat ću da te uhite. - Molim vas.
- Jebi se.
- Gledaj, treba mi novac. - Treba ti novac?
- Možeš lizati zahod. - Čekajte.
Tamo su ti cijevi!
- Isuse! - Zahod je ovdje.
Zaštopan je već 3 dana.
- To! Koje noge...To!
Jesi je vidio?
- To, mala! Možeš ti to! To!
- Svidjela mi se.
Svidjela mi se tvoja gluma.
Ništa nije gluma.
- Izgubi se odavde. Hajde! Izlazi! Izlazi!
- Landis?
Rekli su mi za vašu točku.
Nedostaje mi.
Gdje idete?
Želim razgovarati s vama.
Želim vas unajmiti.
Čekajte!
- Možete li mi reći da li gosp. Landis živi dolje?
William Landis. On je trbuhozborac.
- Otišao je. - Kako mislite?
- Odselio se. - Za stalno? Kada?
- Jadan momak. Došao je ovdje... Djeca su umrla.
Želio je pronaći njihovu majku, reći joj za njih.
- Je li je pronašao?
- Mislim da je.
- Hvala.
- Jill? - Da.
- Jesi li dobro? - Trebam vremena da razmislim.
Dobro sam. Hvala na pitanju.
- Jesi sigurna? - Dobro sam.
- Operater.
- Možete li nazvati lokalni broj za mene, molim vas?
- Koji broj? - 555-2348.
- Pokušat ću. - Hvala.
- Žao mi je. Čini se da ima neki problem s tom linijom.
- Kakav problem? - Ne znam, gospodine.
Presječena linija ili privremeno isključenje. Prijavit ću.
- Jill.
Jill.
Kakav je osjećaj?
Sada smo sami, Jill.
Pomozi mi, Jill.
Mrak je.
Ne vidim.
Nema telefona.
Jill, gdje si?
- Jill. - Ovdje sam.
Ovdje sam.
- Jill.
- Gdje...Gdje si?
- Ovdje sam, Jill.
- Gdje si?
- Mrak je, Jill. Ne vidim!
- Jill!
Jill!
- Gdje je pištolj?
- Hvala Bogu.
- Jill. Jill.
Jill.
- Jill?
Jill?
Jill.
Jesi li dobro?
- Je li mrtav?
- Mrtav je.
- Ok.
- Htjeli su ti dati privatnu sobu.
Mislio sam da ćeš prije ozdraviti
ako imaš nekoga s kim možeš pričati.
Julia?
Subtitles by tehparadox.
Preuzeto sa www.titlovi.com