HOBIT
Dragi Frodo.
Nekoč si me vprašal,
če sem ti povedal vse o svojih pustolovščinah.
Če sem odkrit, ti nisem o ničemer lagal,
le povedal ti nisem vsega.
Zdaj sem star, Frodo.
Nisem si več podoben.
Prišel je čas, da izveš, kaj se je dejansko zgodilo.
Začelo se je pred mnogimi leti v deželi daleč na vzhodu.
Takšne danes na svetu ne najdeš več.
Tam je ležalo mesto Dale.
Njegove tržnice so bile bogate, polno založene, prijazne,
mirne in premožne.
Za tem mestom pa je ležalo največje kraljestvo Srednjega Sveta,
Erebor.
Trdnjava Throrja, kralja pod goro.
Najmočnejšega med vsemi vladarji škratov.
Vladavina Throra je bila izjemna, nikoli ni dvomil v svoj obstanek,
saj je imel za sabo svojega sina
in vnuka.
Frodo. Erebor.
Zgrajen je bil globoko v goro,
lepota te trdnjave pa je bila legendarna.
Njegovo bogastvo je ležalo v zemlji,
v dragocenih draguljih izklesanih iz skal
in velikih žilah zlata, ki so tekle kot reke skozi kamen.
Veščine škratov so bile brez primere.
Nič pa ni bilo lepšega od izdelkov iz diamantov,
smaragdov, rubinov in safirov.
Kopali so vedno globlje v temo in tam so ga našli.
Srce gore ...
... naddragulj.
Thror ga je poimenoval v kraljevi dragulj.
Razumel ga je kot znak, da je njegova vladavina božanska.
Vsi so se mu klanjali,
tudi veliki kralj vilinov, Thranduil.
Leta miru in izobilja niso trajala dolgo.
Dnevi so postajali čedalje bolj čemerni,
noči pa neprespane.
Throrova ljubezen do zlata je postajala čedalje bolj silovita.
Polastila se ga je bolezen.
To je bila bolezen uma.
In kjer bolezen uspeva, slabe stvari sledijo.
S severa se je najprej zaslišal hrup,
kot da bi divjal hurikan.
Borovci na gori so škripali in se lomili v suhem vetru.
Balin, sproži alarm.
Takoj pošlji po stražarje.
Kaj pa je? -Zmaj.
Zmaj!
To je bil ognjeni zmaj s severa.
Smaug je prišel.
Tistega dne jih je mnogo umrlo zaman,
saj mesto Smaugu ni ničesar pomenilo.
Želel si je nekaj drugega.
Njegova želja po zlatu je bila grozljiva in brutalna.
Ne!
Erebor je bil izgubljen.
Zmaj bo prežal na svoj plen, dokler bo živ.
Bežite in si rešite življenje!
Pomagajte nam!
Thranduil ni tvegal življenj svoje rase proti zmajevemu besu.
Tega dne ni bilo pomoči od vilinov.
In nobene odtlej.
Zaradi izgube svoje domovine,
so škrati Ereborja tavali po pustinji.
Nekdaj mogočno ljudstvo bilo je poteptano.
Mladi princ je poprijel za delo, kjerkoli ga je našel.
Preživljal se je v vaseh, kjer so živeli ljudje.
Vedno pa se je spominjal gorskega dima pod luno,
kot bakle gorečih dreves,
kjer je videl zmajev ogenj na nebu
in mesto, ki se spreminja v pepel.
Nikoli ni oprostil in nikoli pozabil.
Tukaj, moj dragi Frodo, pa nastopim jaz.
Po naključju in po čarodejevi volji,
je usoda odločila, da bom sodeloval v tej zgodbi.
Začelo se je kot ponavadi.
V luknji v zemlji je živel hobit.
To ni bila umazana, zatohla in mokra luknja polna črvov,
to je bil hobitov dom.
Kar je pomenilo dobro hrano, topel dom in preostalo udobje.
Hvala.
Kaj je to? -Zasebno je. Tace stran.
Ni še pripravljena.
Na kaj? -Na branje.
Kaj pa je tole?
Odgovori na vabila za zabavo.
Za božjo voljo. Ali bo danes?
Vsi bodo prišli, razen Vrečarjev Bisaginov,
ki zahtevajo, da jih osebno povabiš.
Ja, seveda. Preko mojega trupla.
Tudi s tem bi se strinjali.
Mislijo, da imaš podzemne hodnike polne zlata.
To je bila majhna skrinja, komaj omembe vredna.
In še vedno smrdi po trolih.
Kaj za vraga pa počneš?
Varnostni ukrepi.
Saj veš, da sem jo zasačil, ko je hotela oditi s srebrnino.
Koga?
Lobelijo Vrečar Bisagin.
Vse moje žlice je imela v žepu.
Neprijetna ženska.
Glej, da boš pazil nanjo, ko bom ...
... ko bom ... -Ko boš, kaj?
Nič, nič.
Nekateri ljudje so zaskrbljeni nad tabo.
Mislijo, da postajaš čuden. -Čuden?
Nedružaben. -Nedružaben? To je nesmisel.
Bodi dober fant in postavi to na vrata.
NI PREHODA izjema so iskalci zabave
Misliš, da bo prišel?
Kdo? -Gandalf.
On že ne bi izpustil priložnosti za svoje čarovniške iskre.
Boš videl, da nam bo priredil pravo zabavo.
Dobro. Grem. -Kam?
Na vzhodno stran gozda. Presenetil ga bom.
Le pohiti, da ne boš zamudil.
On nerad zamuja.
Tudi jaz nisem.
V tistih dneh sem bil vedno pravočasen.
Bil sem povsem ugleden
in ničesar nepričakovanega se nikoli ni zgodilo.
NEPRIČAKOVANO POTOVANJE
60 LET PREJ ...
Dobro jutro. -Kako to misliš?
Ali si mi zaželel dobro jutro, ali pa, da je lepo jutro,
pa če to hočem ali ne?
Morda pa si mi mislil reči, da se to jutro počutiš dobro,
ali pa preprosto navajaš, da bo od jutra naprej lepo?
Vse našteto.
Vam lahko kako pomagam? -Še ne vem.
Iščem nekoga, ki si želi pustolovščine.
Pustolovščine?
Dvomim, da bi si kdo zahodno od mesta Bree želel pustolovščin.
Grozečih, motečih in neprijetnih stvari.
Zaradi njih lahko zamudiš večerjo.
Dobro jutro. -Niti pomisliti ne morem,
da mi je sin Beladona Tuk voščil dobro jutro tako,
kot da bi bil prodajalec gumbov.
Oprosti?
Spremenil si se in to na slabše, Bilbo Bisagin.
Oprosti, ali te poznam?
Moje ime poznaš, čeprav ne veš, da pripada meni.
Jaz sem Gandalf in moje ime predstavlja ...
... mene!
Pa ne tisti Gandalf, čarodej,
ki je izdeloval izvrstne ognjemete,
katere je stari Tuk prirejal ob kresnih nočeh?
Nisem vedel, da še opravljaš svoj posel.
Kje pa naj bi bil? -No ...
Zadovoljen sem, da se vsaj nekaj spomniš o meni,
pa čeprav samo o mojem ognjemetu.
Odločeno je.
To bo zelo dobro zate in zelo zabavno zame.
Obvestil bom ostale. -Koga? Kaj? Ne, ne, ne. Počakaj.
Tukaj nočemo nobenih pustolovščin.
Hvala. Ne danes in ne ...
Raje poskusi preko hriba ali pa na drugi strani vode.
Dobro jutro.
Dwalin, tebi na uslugo.
Bilbo Bisagin,
tudi tebi. Se poznava?
Ne.
Kam, dečko? Ali je tu spodaj?
Kaj bi naj bilo spodaj?
Večerja. Rekel je, da bo veliko hrane.
Rekel? Kdo?
Zelo dobra jed. Ali je je še več?
Kaj? Ja, je.
Izvoli.
Veš, nikogar nisem pričakoval.
Nekdo je pri vratih.
Balin, tebi na uslugo.
Dober večer. -Ja, res je.
Pozneje bo morda deževalo.
Sem pozen? -Pozen, za kaj?
Večer, brat.
Pri moji bradi.
Manjši in bolj okrogel si, odkar sva se nazadnje srečala.
Okrogel že, ne pa manjši.
Oster pa za dva.
Oprostita, nerad motim.
Nisem čisto prepričan, da sta v pravi hiši.
Si že jedel? -Saj ne, da bi imel kaj proti gostom,
rad jih imam, kot vsakega hobita.
Rad jih spoznam, še preden pridejo na obisk.
Kaj je to? -Ne vem. Mislil sem, da je sir.
Težava je ... -Pomodrel je. Odcejen je, vendar plesniv.
Težava je v tem, da vaju ne poznam.
Nočem biti žaljiv, vendar moram reči, da mi je žal.
Opravičilo sprejeto.
Napolni ga. Ne skopari.
Če že vztrajaš, bi lahko še enkrat jedel.
Fili. -In Kili. -Tebi na uslugo.
Ti moraš biti g. Boggins.
Ne! Ne moreta vstopiti! To ni prava hiša.
Je bil odpovedan? -Nihče naju ni obvestil.
Nič ni bilo odpovedanega. -Kakšno olajšanje.
Bodi pazljiv, pred kratkim sva jih naostrila.
Ta prostor je lep. Si ga sam izdelal?
Že dolga leta je takšen.
To je mamina skrinja upanja. Prosim, če prenehaš.
Fili in Kili, pridita. Pomagajta nama.
G. Dwalin.
Potisnimo jo na hodnik, da bo dovolj prostora za vse.
Za vse? Koliko pa jih še pride? -Dvignite. Kam jo postavimo?
O, ne. Ne, ne. Nikogar ni doma!
Pojdite stran in nadlegujte koga drugega.
Že tako je preveč škratov v moji jedilnici.
Če je to za nekoga šala, moram reči, da ima slab okus.
Tace stran, štor!
Gandalf.
Oprosti, to je moje vino! -Daj to nazaj! Daj to nazaj!
Ne marmelade, prosim. Oprostite, oprostite.
Mlad in prekomeren, kajne? Ali imaš nož za sir?
Nož za sir? On jih je na kolute.
Ne, ne. To je dedkov stol. Odnesi ga nazaj, prosim.
Starinski je. Na njem se ne sedi.
To je knjiga, ne pa opekač. Odloži ta zemljevid.
Oprostite, g. Gandalf. -Ja?
Vam lahko nalijem skodelico kamiličnega čaja?
Ne, hvala. Jaz bom rdeče vino.
Fili, Kili,
Oin, Gloin, Dwalin, Balin,
Bifur, Bofur, Bombur, Dori, Nori ...
Ne mojega posušenega krompirja. -Ori! -Ne, hvala!
Prav imaš, Bifur.
Kot kaže, nam manjka en škrat. -Zamuja, nič takega.
Potoval je na sever, na sestanek naše rase. Prišel bo.
G. Gandalf?
Izvolite kozarec rdečega vina, kot ste želeli.
Sladkega okusa je. -Na zdravje.
Balin, ujemi!
Kdo bo pivo? Izvoli.
Jaz bi še enega. -Izvoli.
Na tri! -Ena! -Dve! -Dajmo!
Oprosti, to je prtiček in ne krpa za brisanje.
Če pa je poln lukenj. -Tak je, ker je kvačkan.
To je lepa igra, če jo upaš igrati.
Sitni in vražji škrati!
Moj dragi Bilbo, kaj je narobe? -Kaj je narobe?
Obkrožen sem s škrati. Kaj delajo tukaj?
Ko se jih navadiš, so prav vesela družba.
Nočem se jih navaditi.
Samo poglej si mojo kuhinjo! Na preprogi so blatne stopinje
in izropali so shrambo.
V kopalnici pa so uničili vse cevi.
Ne razumem, kaj delajo v moji hiši!
Oprosti, ker te motim.
Zanima me, kam lahko odložim svoj krožnik?
Pomagal ti bom, Ori. Daj ga meni.
Oprostite! To je mamin servis. Star je več kot 100 let!
Nehajte, saj jih boste skrhali. -Fantje, ste slišali?
Rekel je, da bomo skrhali nože.
Skrhaj nože, skrivi vilice,
steklenice razbij in zamaške zažgi.
Uniči krožnike in kozarce zdrobi, da Bilbo Bisagin znori.
Prereži prt in hodi po maščobi, kosti na tepihu pusti v sobi.
Mleko na tla shrambe polij in vino na vsaka vrata razlij.
V vreli kotel posodo zvrni, s palico za maslo jih obrni.
Če pa kaj nisi razbil,
po hodniku naj zleti ...
... da Bilbo Bisagin znori!
Prišel je.
Gandalf.
Kaj nisi rekel, da bom zlahka našel to hišo?
Dvakrat sem se izgubil.
Če ne bi bilo znaka na vratih, je ne bi našel.
Znaka? Na vratih ni znaka. Pred enim tednom sem jih barval.
Je. Sam sem ga naredil.
Bilbo Bisagin, to je vodja naše odprave,
Thorin Hrastoščit. -A, tako ...
... to je hobit.
Povejte mi, g. Bisagin, ste se dostikrat borili?
Oprostite. -Sekira ali meč. Kaj bi izbrali?
Nekaj veščin imam pri igranju kostanja,
če vas že zanima. Ne vem pa, zakaj bi to bilo pomembno?
Sem si mislil, da je tako.
Bolj je podoben trgovcu, kot tatu.
Kaj ste se dogovorili na Ered Luinu?
So vsi prišli? -Ja.
Prišli so glasniki iz vseh sedmih kraljestev.
Kako so se odločili škratje z Železnega gorovja?
Se nam bo Dain pridružil?
Ne bodo prišli.
Pravijo, da je ta pohod naš in samo naš.
Na pohod greste?
Bilbo, prijatelj moj, potrebovali bi malo več svetlobe.
Daleč na vzhodu,
preko hribov in rek,
nad drugi strani pokrajin in puščav leži samoten vrh.
Samotna gora.
Tako je. Oin je razbral znamenje, ki nakazuje, da je čas.
Videli so krokarje, kako so leteli nazaj na goro,
kot je bilo napovedano.
Ko se ptice vračajo na Erebor, se bo vladavina zveri končala.
Kakšne zveri?
Kličemo ga Smaug strašni.
Največja in najstrašnejša pošast našega časa.
Leteče bitje, ki bruha ogenj.
Njegovi zobje so kot britve in čeljusti kot kavlja za meso.
Nor je na dragocene kovine. -Vem, kaj je to zmaj.
Mene ni strah! Jaz sem za to!
Okusil bo škratovo železo, ko mu ga bom zaril v gobec.
Usedi se.
Že z vojsko bi nam težko uspelo.
Nas pa je le 13. Nismo najboljši in tudi ne najbolj bistri.
Koga imaš za neumnega?
Res je, da smo maloštevilčni, smo pa borci. Vsi, do zadnjega!
In ne smete pozabiti, da je z nami čarodej.
Gandalf je v svojih časih pobil na stotine zmajev.
Ne bi tako rekel ... -Koliko pa potem? -Kaj?
Koliko zmajev si pobil?
Koliko?
Nehajte, prosim vas.
Dovolj!
Če smo mi razbrali te znake, jih lahko tudi ostali.
Širijo se govorice. Zmaja že 60 let nihče ni videl.
Vedno več oči je uprtih na to goro,
vedno več jih premišljuje o tveganju.
Morda večina bogastva našega naroda leži nezaščitena.
Bomo le nemo opazovali, kako si lastijo naše premoženje,
ali pa izkoristimo priložnost in spet zavzamemo Erebor!
Ste pozabili, da so glavna vrata zapečatena?
Druge poti v goro ni.
Ta trditev, dragi moj Balin, ni povsem pravilna.
Kako si prišel do njega?
Tvoj oče mi ga je dal, da ga varujem.
Zdaj je tvoj.
Kjer je ključ, morajo biti tudi vrata.
Ta pisava govori o skrivnem prehodu do spodnjih dvoran.
Obstaja še en vhod. -Če ga uspemo najti,
saj so vrata škratov nevidna, ko so zaprta.
Odgovor leži skrit nekje na tem zemljevidu.
Sam nimam znanja, da bi ga našel.
Nekateri v Srednjem svetu pa bi to znali.
Naloga, ki jo imam v mislih,
zahteva veliko tajnosti in poguma.
Če bomo previdni in spretni, jo lahko opravimo.
Zato potrebujemo tatu.
Strokovnjaka, ki se na to res spozna.
Si to ti?
Če sem, kaj?
Rekel je, da je strokovnjak!
Jaz? Ne, ne. Jaz nisem tat.
Še nikoli nisem ničesar ukradel.
Strinjam se z g. Bisaginom. Ne deluje mi kot tat.
Ja. Divjina ni za ljudi,
ki se ne znajo boriti ali braniti.
Dovolj! Če rečem,
da je Bilbo Bisagin tat, potem je tat!
Hobiti imajo neverjetno lahek korak.
Za večino so lahko neopazni.
In medtem ko je zmaj navajen na vonj škratov,
mu je vonj hobitov nepoznan, kar nam prinese veliko prednost.
Prosil si me,
da naj najdem 14-tega člana te odprave
in izbral sem g. Bisagina.
V njem je veliko več, kot pa kaže njegov videz.
Prispeva lahko mnogo več, kot si mislite
in kot si misli sam.
Moraš mi verjeti.
V redu. Storili bomo po tvoje. -Ne, ne.
Daj mu pogodbo. -V igri smo. -Prosim ... -Nismo več.
Vsebina je običajna. Zajema trenutno porabo denarja,
določa čas in nagrade, pogrebne stroške in podobno.
Pogrebne stroške?
Ne morem mu zagotoviti varnosti. -Razumem.
Za njegovo usodo ne odgovarjamo.
Se strinjam.
Denar na roko,
ki pa ne bo presegal 1/14 celotnega dobička.
Pošteno.
Navzoči ne odgovarjajo za morebitne poškodbe,
ki poleg ostalih, vključujejo še trajne,
med katere spadajo raztrganine,
odstranitev droba ...
... in upepelitev.
Zaradi vročine meso v trenutku odstopi od kosti.
Je vse v redu? -Ja.
Malo sem omotičen.
Zamisli si gorečo peč s krili. -Več zraka potrebujem.
Blisk svetlobe, huda bolečina in puf! Ostane samo še pepel!
Ne.
Zelo si v pomoč, Bofur.
V redu bom. Dovolite mi, da v miru malo posedim.
Že predolgo tako sediš.
Povej mi,
od kdaj ti mamini prtički in posode toliko pomenijo?
Spomnim se mladega hobita, ki je rad po gozdu iskal viline
in se pozno ponoči ves blaten, poln šib in kresnic vračal domov.
Spomnim se mladega hobita, ki si je nadvse želel izvedeti,
kaj leži onkraj Šajerske.
Sveta ne boš spoznal v knjigah in zemljevidih.
Tam zunaj je.
Ne morem kar tako oditi.
Bisagin sem in tukaj živim.
Prav tako si Tuk.
Si vedel, da je bil tvoj pra-pra-pra prastric tako velik,
da je lahko jahal pravega konja?
Ja. -No, lahko ga je!
Na bitki pri Zelenih poljih je vodil napad na gobline.
S svojo gorjačo je tako močno udaril kralja goblinov v glavo,
da je poletela 90 metrov po zraku in pristala v zajčji luknji.
Tako je bila bitka dobljena, hkrati pa so iznašli igro golf.
To si si gotovo izmislil.
Dobre zgodbe si zaslužijo popestritve.
Tudi sam boš lahko kašno povedal, ko se boš vrnil.
Mi lahko obljubiš, da se bom?
Ne.
Če pa se boš, ne boš več isti.
To sem si mislil.
Žal mi je, Gandalf. Tega ne morem podpisati.
Napačnega hobita si si izbral.
Vse kaže, da smo ostali brez tatu.
Verjetno je tako še najboljše.
Sreča nam nikoli ni bila naklonjena.
Konec koncev, kdo pa smo?
Trgovci, rudarji, šušmarji, izdelovalci igrač.
Ne spadamo med legende.
Med nami je nekaj bojevnikov. -Starih bojevnikov.
Če bi moral, bi raje izbral njih,
kot pa celotno vojsko iz Železnega gorovja.
Kadarkoli jih pokličem, se odzovejo.
Zvestoba, spoštovanje in hrabro srce.
Več od tega si ne morem želeti.
Tega ti ni treba početi. Odločiš se lahko drugače.
Častno si nas vodil.
V Modrem gorovju si povrnil življenje našemu narodu.
Živeli smo v miru in imeli vsega v izobilju.
To je vredno več od vsega zlata v Ereborju.
Preko mojega dedka in očeta, je ta ključ prišel do mene.
Sanjala sta o dnevu,
ko bodo škratje iz Ereborja ponovno zavzeli svojo domovino.
Ni druge izbire, Balin.
Za mene ne.
Potem smo s tabo, dečko. To bomo izpeljali do konca.
Skozi meglen gorski mraz, do globokih ječ in starih jam,
pred jutranjim svitom namenjeni smo,
da najdemo naše pozabljeno zlato.
Borovci bobneli so v višavah, vetrovi žalovali so v temi.
Ogenj bil je rdeč, plamen pa žareč,
drevesa je objel, kot bakle ogenj jih zajel.
Halo!
Živjo! G. Bilbo, kam ste namenjeni?
Ne utegnem. Že tako sem pozen!
Pozen za kaj? -Za pustolovščino!
Počakajte!
Podpisal sem.
Kot kaže, je vse v redu.
Dobrodošel, v druščini Thorina Hrastoščita.
Dajte mu ponija. -Ne, ne. To ne bo potrebno.
Prepričan sem, da vas bom dohajal peš.
Kar precej sem hodil.
Nekajkrat mi je uspelo priti do Žabje gore.
Nori, plačaj!
Še enega. -Hvala.
O čem govorita? -Stavili so, če se boš prikazal.
Večina jih je stavila, da se ne boš.
In kaj si ti mislil?
Moj dragi prijatelj, niti podvomil nisem vate.
Žima je kriva. Občutljiv sem nanjo.
Počakajte. Stojte!
Stojte! Moramo se vrniti.
Kaj pa je narobe? -Pozabil sem robec.
Izvoli. Uporabi to!
Nadaljujmo!
Zdržati boš moral brez robcev in prenekaterih ostalih stvari,
vse dokler našega potovanja ne bo konec.
Rojen si bil na zelenih brežinah in majhnih rekah Šajerske.
Dom je zdaj za tabo
in prihajaš v svet.
Pridna punca!
To je najina skrivnost, Mirta. Nikomur tega ne povej.
Kaj je bilo to?
Orki. -Orki?
Mesarji. Na ducate jih je tam zunaj.
Nižine so jih polne. Napadajo ponoči, ko vsi spijo.
Hitro in potiho, brez vreščanja. Le krvi je veliko.
Mislita, da je to smešno?
Mislita, da so nočni napadi orkov šaljivi?
Nisva tako mislila. -Ne nista.
Ničesar ne vesta.
Ne zamerita mu.
Thorin jih izmed vseh nas upravičeno najbolj sovraži.
Potem ko je zmaj zavzel Osamljeno goro,
je kralj Thror poskušal zasesti starodavno kraljestvo Morije.
Toda sovražnik nas je prehitel.
Morijo so zavzele legije orkov,
vodil pa jih je najhujši izmed njihovih vrst,
Azog, Skrunilec.
Orjaški ork iz Gundabada je prisegel,
da bo izbrisal Durinov rod.
Najprej je obglavil kralja.
Ne!
Thrain, Thorinov oče je iz žalosti zblaznel.
Izginil je. Morda so ga ujeli in ubili. Nismo vedeli.
Bili smo brez vodje.
Poraz in smrt sta bdela nad nami.
Takrat sem ga opazil.
Mladi princ škratov se je postavil po robu bledemu orku.
Sam se je zoperstavil proti strašnemu sovražniku.
Njegov oklep je bil načet.
Za ščit je imel le hrastovo gorjačo.
Azog je tistega dne dojel,
da Durinov rod ne bo tako zlahka izbrisan.
Naše sile so se znova zbrale in potisnile orke nazaj.
Naš sovražnik je bil premagan.
Toda tiste noči se ni jedlo in pelo,
saj je bila žalost zaradi padlih prehuda.
Samo nekaj nas je preživelo.
Takrat sem si rekel,
da je on tisti, ki bi mu sledil,
da je on tisti, ki bi ga lahko klical kralj.
Kaj pa bledi ork?
Kaj se je zgodilo z njim?
Splazil se je nazaj v svojo luknjo, od koder je prišel.
Izmeček je zaradi svojih ran že zdavnaj umrl.
Obvestite našega gospodarja,
da smo jih izsledili.
G. Gandalf,
ali ne morete kaj ukreniti glede tega naliva?
Saj dežuje, gospodič škrat. In bo, dokler se ne izlije!
Če hočeš spreminjati vreme na tem svetu,
boš moral poiskati drugega čarovnika.
Ali še kateri obstajajo? -Kdo? -Čarovniki. -Pet nas je.
Največji med nami je Saruman Beli.
Potem sta tu še dva modra čarovnika ...
... čigar imeni sem pozabil.
Kdo pa je peti? -Radagast, Rjavi.
Je tudi on velik čarovnik, ali pa je bolj podoben tebi?
Na nek način je tudi on velik čarovnik.
Nežna duša je,
ki najraje uživa v družbi živalih.
Na očeh ima obsežen del gozda na vzhodu,
kar je dobro,
saj na tem svetu zlo nikoli ne počiva.
To ni v redu. To sploh ni v redu!
O, ne. Sebastjan!
Za božjo voljo.
Dajte mu malo prostora, za božjo voljo!
Ne razumem, zakaj mu ni bolje.
Saj ne more biti čarovnija.
Čarovnija.
Pa še res je!
Temna in mogočna magija.
Od kod so prišla ta nevarna bitja?
Iz stare trdnjave?
Pokaži mi.
Tukaj bomo prenočili.
Fili in Kili, pazita na ponije. Ves čas jih imejta na očeh.
Kmet in njegova žena sta živela tukaj.
Oin in Gloin, poskrbita za ogenj.
Pametnejše bi bilo, da se odpravimo naprej.
Dosežemo lahko skrito dolino.
Rekel sem ti že, da tja ne grem.
Zakaj ne? Vilinci bi nam lahko pomagali.
Ponudili bi nam hrano in prenočišče, ter kakšen nasvet.
Ne potrebujem njihovih nasvetov.
Imamo zemljevid, ki pa ga ne moremo prebrati.
Vladar Elrond nam lahko pomaga. -Pomaga?
Zmaj je napadel Erebor. Ali so nam vilinci pomagali?
Orki so ropali Morijo
in onečastili naše svete prostore.
Vilinci pa so le nemo opazovali.
Prosiš me, da naj grem k ljudem, ki so izdali mojega dedka
in mojega očeta. -To sta bila onadva.
Nisem ti dal zemljevida in ključa,
da se boš oklepal preteklosti. -Saj nista bila tvoja.
Je vse v redu? Gandalf, kam odhajaš?
Poiskati družbo s človekom, ki ima zdrav razum!
In kdo je to? -Jaz, g. Bisagin.
Dovolj imam škratov za en dan.
Pohiti, Bumbur. Lačni smo.
Ali se bo vrnil?
Že dolgo ga ni. -Koga? -Gandalfa.
Saj je čarovnik! Počne lahko, kar hoče.
Izvoli. Naredi mi uslugo in odnesi to fantoma.
Nehaj! Dovolj si že spil.
Kaj je narobe? -Morala bi paziti na ponije.
Naletela pa sva na majhen problem.
Imeli smo jih 16. -Zdaj jih je 14.
Marjetica in Šušmar sta pogrešana.
Kaj? To ni dobro. To sploh ni dobro.
Kaj ne bomo povedali Thorinu? -Ne. Ne bomo ga vznemirjali.
Ker si naš tat, sva mislila, da boš zadevo raziskal.
Kot kaže, je nekaj velikega izruvalo ta drevesa.
Tudi midva sva tako mislila. -Nekaj zelo velikega
in najbrž zelo nevarnega.
Hej, tam je luč.
Pridita.
Ostanita pri tleh.
Kdo je? -Troli.
Ujel je Mirto in Mentolo!
Mislim, da jih bodo pojedli. Nekaj moramo storiti.
Ja, moral boš.
Gorski troli so počasni in neumni,
ti pa si tako majhen, da te ne bodo opazili. -Ne.
Popolnoma varno je! -Takoj za tabo bova.
Če boš v težavah,
dvakrat zaskovikaj kot hlevska in enkrat kot rjava sova.
Dvakrat kot hlevska in enkrat kot rjava.
Sta prepričana, da je to dobra zamisel?
Ovca včeraj, ovca danes.
Naj me strela, če ne bo tudi jutri.
Nekaj stokati! To niso ovce!
To so zgarane kljuse! -O, ne. Ne maram konjev.
Nikoli jih nisem. Na njih ni dovolj tolšče.
Boljši bodo od starega kmeta. Bila sta ga sama kost in koža.
Še vedno imam njegove koščke med zobmi.
Kako čudovito. Sezonski. -Morda bo izboljšal okus!
Tega imam še več. -Ne drzni si več!
Usedi se!
Upam, da boš očistil kljusa, ker imam rad smrdljive dele.
Usedi se!
Stradam že. Bomo jedli konja nocoj ali ne?
Utihni. Jedel boš, kar ti dam.
Odkar je on kuhar, je vse istega okusa.
Vse ima okus po piščancu.
Razen piščanca ... -Ki ima okus po ribi!
Lahko bi bila nekoliko bolj hvaležna.
Lahko bi se zahvalila in rekla, da je golaž dober.
Samo še ščepec veveričjega gnoja.
Hej, to je moj grog!
Oprosti.
Čudovito je uravnotežen.
Poskusi ga. Dober, kajne?
Zato pa sem jaz kuhar.
V trebuhu mi kruli. Nekaj moram prigrizniti.
Meso! Rabim meso!
Presneto! Burt, poglej kaj mi je padlo iz nosu!
Ima roke in noge, vse!
Kaj pa je? -Ne vem, ni mi pa všeč, kako se zvija!
Kdo pa si potem? Prerasla veverica?
Jaz sem tat, hobit! -Tathobit?
Ga lahko skuhamo? -Poskusimo!
Ko bo odrt in brez kosti, ga ne bo niti za grižljaj.
Morda pa je še kakšen tathobit v bližini.
Potem bi jih bilo dovolj za pito!
Zgrabi ga! -Prehiter je!
Pridi sem! Imam te!
Ali se še kdo izmed vas skriva, kjer se ne bi smel? -Ne.
Laže. -Ne lažem!
Podrži njegove prste na ogenj. Naj cvili!
Odvrzi ga! -Kaj si rekel?
Rekel sem, da ga odvrzi!
Bilbo! -Nikar!
Odvrzite orožje, ali pa ga raztrgamo!
Vroče je! Vroče! -Ne muči se s pečenjem!
Raje se usedimo nanje in jih zmečkajmo v žele.
Moramo jih posoliti in speči s ščepcem žajblja.
Je to res potrebno? -Sliši se zelo dobro.
Pusti začimbe, saj nimamo vso noč časa!
Zora ni daleč. Pohitimo. Ne bi se rad spremenil v kamen.
Počakajte!
Strašno napako boste naredili.
Ne boš jih pripravil do sprave, saj so brez razuma!
Kaj pa smo potem mi?
Mislil sem, glede začimb. -Kaj pa je z njimi?
Ste jih povohali?
Zanje potrebujete nekaj močnejšega od žajblja.
Izdajalec! -Kaj pa ti veš o pečenju škratov?
Utihni. Naj govori.
Skrivnost v pečenju škratov ... -Ja?
Povej nam že skrivnost. -Ja.
Skrivnost je v tem ...
... da jih morate najprej odreti!
Tom, prinesi mi nož za filete.
Te bom že dobil, ti mali ... -Tega ne bom pozabil!
Kakšna neumnost!
Kar nekaj sem jih že pojedel s kožo vred.
Kar cele pojejmo.
Prav ima!
Nič ni boljšega od surovega škrata.
Lepega in hrustljavega.
Ne tega, ta je okužen!
Kaj? -V črevesju ima črve.
Vsi jih imajo. Okuženi so z zajedalci,
kar je zelo nevarno. Jaz ne bi tvegal, res ne.
Ali je rekel zajedalce? -Saj jih nimamo!
Ti jih imaš!
Jaz imam velike kot roka. -Moji so ogromni!
Prepleteni smo z njimi. -Ja, res je!
Kaj naj potem naredimo?
Jih vse izpustimo? -No ...
Misliš, da ne vem, kaj naklepaš?
Ta mali dihur nas ima za norce!
Dihur? -Za norce?
Jutranja zarja vas bo pokopala!
Kdo je to? -Pojma nimam. -Lahko tudi njega pojemo?
Umakni nogo z mojega hrbta!
Kam pa si ti odšel, če smem vprašat?
V izvidnico.
Zakaj si se vrnil? -Ker sem gledal nazaj.
Neprijetna zadeva. Še vedno pa ste vsi v enem kosu.
Pa ne po zaslugi tvojega tatu.
Pridobival vam je čas. Nihče drug se tega ni spomnil.
Morali so priti iz Ettenmoorsa.
Od kdaj pa gorski troli prihajajo tako daleč na jug?
Že leta ne.
Vse odkar so v teh deželah prevladovale temačne sile.
Podnevi niso mogli hoditi.
Nekje v bližini mora biti jama.
Kaj tako smrdi?
To je trolov brlog.
Pazite, česa se dotikate.
Škoda bi ga bilo kar tako pustiti ležati.
Vsakdo bi ga lahko vzel.
Se strinjam. Nori, prinesi lopato.
Te meče niso naredili troli.
Niti niso delo človeka.
Narejeni so bili v Gondolinu.
Skovali so jih visoki vilinci iz Prve dobe.
Boljšega meča ne boš našel.
Dajmo, dajmo.
Dobro, dajmo.
To bo dolgoročni depozit.
Odpravimo se iz te smrdljive luknje.
Pridite, gremo.
Bofur, Gloin, Nori!
Bilbo.
Izvoli. Ta bo primeren zate.
Ne morem ga vzeti.
Ta meč so skovali vilinci, kar pomeni, da bo žarel modro,
če bodo orki ali goblini v bližini.
Še nikoli v življenju nisem uporabil meča.
In upam, da ti ga nikoli ne bo treba.
Če ga pa že boš, si zapomni,
da pravi pogum ni tisti, ko nekomu vzameš življenje,
temveč tisti, ko nekomu prizaneseš.
Nekaj prihaja! -Gandalf.
Ostanite skupaj.
Pohitite!
Oborožite se!
Lopovi! Ogenj! Morilec!
Radagast.
To je Radagast rjavi!
Kaj pa počneš tukaj? -Tebe iščem, Gandalf.
Nekaj je narobe! Nekaj je strašansko narobe!
Ja?
Samo trenutek.
Ne, imel sem misel, a sem jo pozabil.
Bila je točno tam, na koncu mojega jezika!
To ni bila misel. To je bil samo paličnjak.
Zeleni gozd je zbolel, Gandalf.
Tema je padla nanj. Ničesar več ne raste.
Vsaj ničesar dobrega.
Zrak je poln gnilobe, najhujše pa so mreže.
Mreže? Kaj misliš s tem?
Na pajke, Gandalf, Na velikanske pajke.
Podobni so Ungoliantu, ali pa jaz nisem čarovnik.
Sledil sem jim.
Prišli so iz Dol Goldurja.
Dol Guldurja?
Stara trdnjava je vendar zapuščena.
Ne, Gandalf.
Nič več.
Tam se zadržuje temna energija. Takšne še nikoli nisem čutil.
To je senca starodavne groze.
Tiste, ki lahko prikliče duhove mrtvih.
Videl sem ga, Gandalf.
Iz teme se je prikazal nekromant!
Hitro! Hitro! Hitro!
Počakajte me!
Oprosti.
Poskusi malo starega Tobyja.
Pomiril te bo.
Izdihni.
Si prepričan, da je bil nekromant?
To ni iz sveta živih.
Je bil to volk? Ali so tukaj volkovi?
Volkovi? -Ne, to ni volk.
Izvidnik Wargov!
To pomeni, da orki niso daleč stran. -Orki?
Komu si še povedal o svojem pohodu?
Nobenemu.
Komu si še povedal? -Nikomur, prisežem!
Kaj v Durinovem imenu se dogaja?
Lovijo vas.
Takoj moramo oditi.
Ne moremo, nimamo ponijev! Pobegnili so!
Jaz jih bom zvabil stran.
To so Wargi iz Gundabada. Dohiteli te bodo!
To so zajci iz Rhosgobela.
Kar naj poskusijo.
Ulovite me!
Pridite.
Ostanite skupaj. -Pohitite!
Ori, ne! Pridi nazaj!
Gremo, hitro!
Kam nas vodiš?
Tamle so!
Za njimi!
Hitro! Bežite!
Tam so!
V to smer, hitro!
Še več jih prihaja!
Kili, postreli jih!
Obkoljeni smo!
Kje je Gandalf? -Zapustil nas je!
Držite položaj!
Semkaj, bedaki!
Pohitimo!
Hitro! Vsi!
Hitro, hitro, hitro!
Devet, deset.
Kili, beži!
Vilinci.
Ne vem, kam vodi pot! Ali bomo šli po njej? -Seveda.
To bi bilo razumno.
Dolina Imladris.
V skupnem jeziku je znana pod drugim imenom.
Rivendell.
Tukaj je zadnja preprosta hiša, vzhodno od morja.
To je bil vseskozi tvoj načrt,
da poiščemo zatočišče pri našem sovražniku.
Tukaj nimaš nobenih sovražnikov.
Edino sovraštvo v tej dolini je tisto,
ki ga prineseš s sabo.
Misliš, da bodo vilinci navdušeni nad našim pohodom?
Poskušali nas bodo ustaviti. -Vsekakor.
Imamo pa vprašanja, na katera moramo dobiti odgovor.
Če želimo uspeti, moramo biti previdni,
spoštljivi in očarljivi.
Zato boš pogovore prepustil meni.
Mithrandir.
Lindir.
Bodite oprezni.
Slišali smo, da ste prišli v dolino.
Govoriti moram z vladarjem Elrondom.
Mojega gospodarja ni tukaj. -Ni ga?
Kje pa je?
Strnite vrste!
Gandalf! -Vladar Elrond.
Prijatelj,
kje si bil?
Preganjali smo skupino orkov, ki je prišla z juga.
Nekaj smo jih pobili v bližini skrivnega prehoda.
Zelo nenavadno od orkov,
da so prišli tako blizu našim mejam.
Nekaj ali nekdo jih je privabil sem.
To smo bili najbrž mi.
Dobrodošel Thorin, Thrainov sin.
Ne verjamem, da sva se že srečala.
Tvoja drža je podobna dedkovi.
Poznal sem Throra, ko je vladal pod goro.
Zares? On te nikoli ni omenil.
Kaj je rekel? -Ali nas žali?
Ne, gospodič Gloin. Ponuja vam hrano.
No, če je tako, pa kar za tabo.
Poskusi. Samo en grižljaj. -Ne maram zelene hrane.
Kje je meso?
Ali imajo kaj krompirja?
Lepo od tebe, da si nas povabil. Nisem ravno oblečen za večerjo.
Nikoli nisi.
To je Orcrist, sekač goblinov. Znameniti meč,
ki so ga skovali visoki vilinci iz zahoda.
Moj rod.
Naj ti dobro služi. To pa je Glamdring,
Krvnik sovražnikov, meč kralja Gondolina.
Ti meči so bili narejeni za boj proti goblinom.
Ne trudi se, fant.
Meči so poimenovani po svojih dejanjih v vojnah.
Hočeš reči, da ni nihče vihtel mojega meča?
Ne vem, če je to ravno meč.
Bolj je podoben odpiralcu pisem.
Kako si jih dobil?
Našli smo jih v brlogu trolov, ob veliki vzhodni cesti,
kmalu za tem pa so nas napadli orki.
Kaj pa ste počeli na veliki vzhodni cesti.
Našli posli se ne tičejo vilinov.
Za božjo voljo. Thorin, pokaži mu zemljevid!
To je zapuščina mojega ljudstva.
Varovati ga moram, kot tudi vse njegove skrivnosti.
Kako trmasti ste lahko škrati!
Ponos te bo pokopal.
On je eden izmed redkih oseb v Srednjem svetu,
ki zna prebrati ta zemljevid. Pokaži ga vladarju Elrondu!
Thorin, ne.
Erebor.
Zakaj vas zanima ta zemljevid?
Zgolj iz radovednosti.
Kot že veš, so te vrste predmeti včasih vsebovali skrivno besedilo.
Saj še znaš brati starodavni jezik škratov?
Minas Ithil.
Mesečeve rune.
Seveda, hitro jih lahko spregledaš.
V tem primeru to drži.
Lunine rune je moč razbrati ob prisotnosti lune,
če ima isto obliko in položaj, kot na dan, ko so bile napisane.
Jih lahko prebereš?
Te rune so bile napisane na kresno noč,
ob prisotnosti naraščajoče lune, pred skoraj dvesto leti.
Kot kaže, vam je bilo namenjeno priti v Rivendell.
Usoda je s tabo, Thorin Hrastoščit.
Enaka luna sije na nas nocoj.
Stoj ob sivem kamnu, ko potrka drozg
in ko vzhajajoče sonce na zadnji Durinov dan obsije ključavnico.
Durinov dan?
To je začetek novega leta škratov.
Ko se pojavita poslednja jesenska luna
in prvo zimsko sonce skupaj na nebu.
To je slaba novica.
Poletja bo kmalu konec. Približuje se Durinov dan.
Še vedno imamo čas. -Čas za kaj? -Da najdemo vhod.
Stati moramo na pravem mestu ob pravem času.
Samo takrat lahko odpremo vrata.
To je torej vaš namen, da vstopite v goro.
In kaj potem?
Nekaterim se to ne zdi pametno.
Koga misliš?
Nisi edini varuh, ki pazi na Srednji svet.
Škrati, gospodar ...
... pobegnili so nam.
Vilini so nas čakali v zasedi. -Nočem izgovorov.
Hočem glavo škratjega kralja! -Bili smo manjštevilčni ...
... in ničesar nismo mogli storiti.
Komaj sem si rešil življenje.
Zate bi bilo bolje ...
... če si ga ne bi.
Ne bodo se več dolgo skrivali.
Razglasite ...
... da je razpisana nagrada na njihove glave.
Bombur!
Z ali brez naše pomoči, bodo škrati odšli na goro.
Odločni so, da zavzamejo nazaj svojo domovino.
Dvomim, da se Thorin počuti dolžnega komurkoli odgovarjati.
Kdo sem jaz ...
Jaz nisem tisti, ki mu morajo odgovarjati.
Gospodarica Galadriel. -Mithrandir.
Veliko časa je preteklo.
Leta so me spremenila ...
kar pa ne velja za gospodarico Loriena.
Nisem vedel, da je vladar Elrond poslal pote.
Saj ni.
Jaz sem.
Saruman.
Zadnje čase si kar dejaven, prijatelj moj.
Povej mi, Gandalf.
Si res mislil, da tvojih načrtov in spletk ne bomo opazili?
Opazili?
Ne, preprosto počnem to, kar menim, da je prav.
Zmaj je že dolgo v tvojih mislih.
Res je, moja gospodarica.
Zmaj ni nikogaršnja last.
Če pa bi se povezal z sovražnikom,
bi lahko nastale uničujoče posledice.
Kakšnemu sovražniku?
Gandalf, sovražnik je poražen. Sauron je izgnan.
Nikoli več si ne bo opomogel.
Gandalf, že 400 let živimo v težko priborjenem miru!
Ali res živimo v miru?
Troli so prišli z gore.
Napadajo vaščane in uničujejo posestva.
Orki so nas napadli na cesti. -To še ne pomeni vojne.
Povsod se vmešavaš
in iščeš težave tam, kjer jih ni! -Pusti ga govoriti.
Nekaj je na delu, nekaj dosti hujšega od zmaja.
Nekaj veliko bolj silnega.
Lahko si zatiskamo oči,
vendar nas ne bo pustil pri miru.
Nekaj slabega se skriva v Zelenem gozdu.
Tamkajšnji drvarji ga opisujejo kot temačnega
in govorijo ...
Ne ustavljaj se zdaj. Povej nam, o čem govorijo drvarji?
O nekromantu, ki živi v Dol Guldurju,
čarovniku, ki zna priklicati mrtve.
Neumnost.
Na tem svetu je ni take moči.
Ta nekromant ni nič drugega, kot navaden smrtnik.
Slepar, ki se ukvarja s črno magijo.
Tudi jaz sem tako mislil,
toda Radagast je videl ... -Radagast?
Ne govori mi o Radagastu rjavem.
Norec je.
Res je čuden, saj živi odmaknjen od ljudi.
Ni to. Tak je zaradi pretiranega uživanja gob.
Skisale so mu možgane in porumenele zobe.
Opozoril sem ga.
Nedostojno je, da Majar blodi po gozdu ...
Nekaj si prinesel.
To si dobil od Radagasta.
Našel ga je v Dol Guldurju.
Ja.
Pokaži mi.
Kaj pa je to?
Relikvija iz Mordorja.
Morgulski meč.
Izdelan je bil za čarovniškega kralja Angmarja.
Skupaj sta bila pokopana.
Ko je Angmar padel,
so ljudje s severa odnesli njegovo truplo
in ga z vsem imetjem zapečatili v skalnatem gorovju Rhudaurja.
Zakopali so ga globoko v skalo, v tako temačno grobnico,
da je svetloba nikoli ne bi mogla obsijati.
To ni mogoče.
Močan urok leži nad temi grobnicami.
Nemogoče bi jih bilo odpreti!
Kakšen dokaz imamo,
da je to orožje prišlo iz Angmarjevega groba?
Jaz ga nimam. -Ker ne obstaja.
Poglejmo, kaj vemo.
Krdelo orkov je prečkalo Bruinen.
Našel se je meč iz minule dobe.
Pojavil se je še človek nekromant
in se nastanil v porušeni trdnjavi.
Navsezadnje, to ni ne vem kaj.
Sem pa zelo zaskrbljen nad skupino škratov.
Nisem prepričan, Gandalf.
Ne vem, če se strinjam s takšnim pohodom.
Če bi prišli k meni, bi jim prihranil razočaranje.
Ne bom se pretvarjal, da te razumem, ko jih podpiraš.
Odhajajo.
Ja.
Vedel si.
Bojim se, da jih zanj ni.
Vladar Elrond, škratje so odšli.
Bodite oprezni,
kmalu bomo prečkali mejo z divjino.
Balin, ta pot ti je poznana. Vodi nas.
V redu.
Gospodič Bisagin, predlagam, da ne zaostajaš.
Sledil jim boš. -Ja.
Prav imaš, da pomagaš Thorinu Hrastoščitu.
Ta pohod bo predramil sile, ki jih še ne razumemo.
Razvozlati moramo uganko o Morgulskem meču.
Nekaj nevidnega se premika po sencah,
skrito pred nami. Noče se še prikazati.
Iz dneva v dan si krepi svojo moč.
Bodi pazljiv. -Ja.
Mithrandir ...
... zakaj polovnjak?
Ne vem.
Saruman verjame, da lahko samo velika moč zadrži zlo,
jaz pa mislim drugače.
Včasih majhne stvari, ki spremljajo preproste ljudi,
zadržujejo zlo tam spodaj.
To sta prijaznost in ljubezen.
Zakaj Bilbo Bisagin?
Morda zato, ker me je strah
in ker mi vliva pogum.
Ne boj se, Mithrandir.
Nisi sam.
Če boš kdajkoli potreboval mojo pomoč ...
... bom prišla.
Držite se!
Poiskati moramo zavetje!
Pazite!
Držite se!
To niso nevihte! To so bitke gromov!
Poglejte!
Naj me strela, pripovedi so resnične!
Velikani, kamniti velikani!
Zaščitite se!
Držite se!
Kaj se dogaja? -Primi se za mojo roko!
Gremo, gremo, gremo! -Tecimo! Hitro!
Ne!
Ne! Kili!
V redu smo. Živi smo.
Kje je Bilbo? -Kje je hobit?
Zgrabi mojo roko! Bilbo!
Zgrabi jo!
Držim te. -Daj že, daj!
Držite ga!
Mislil sem že, da smo izgubili našega tatu.
Ne! Izgubljen je že, odkar je odšel od doma.
Ostati bi moral doma. Ne spada med nas.
Dwalin!
Kot kaže, je varna. -Preiščite okolico.
Jame v gorah so redkokdaj neposeljene.
Tukaj ni ničesar.
Tako, napravimo ogenj. -Ne, tukaj ne bomo kurili.
Naspite se. Ob zori odrinemo.
V gorah bi morali počakati na Gandalfa.
Tak je bil načrt. -Spremenil se je.
Bofur, prvi boš stražil.
Vonj je še sveža!
Odpravili so se čez gorski prelaz.
Dobro.
Kam pa misliš, da greš?
Nazaj v Rivendell.
Ne, ne, ne. Ne moreš se vrniti.
Postal si del družine. Zdaj si eden izmed nas.
Nisem.
Thorin je imel prav, ko je rekel, da ne bi smel priti.
Nisem Tuk, sem pa Bisagin. Ne vem, na kaj sem sploh mislil.
Nikoli ne bi smel oditi. -Razumem, da imaš domotožje.
Ne, ne razumeš! Nihče ne razume, saj ste škrati!
Navajeni ste tega življenja, življenja na cesti,
da nimate obstanka in da nikamor ne sodite.
Žal mi je.
Ne, prav imaš.
Nikamor ne sodimo.
Želim ti vso srečo na svetu.
Prav zares.
Kaj je to?
Zbudite se.
Zbudite se!
Pazite!
Pustite me! -Izginite!
Tace stran! Pustite me!
Pustite me!
Kdo je tako pogumen,
da si drzne priti oborožen v moje kraljestvo?
Vohuni? Tatovi? Morilci? -Škrati, vaša zloba. -Škrati?
Našli smo jih pred vrati.
Ne stojte križem rok, preiščite jih!
Od nog do glave!
Kaj počnete v teh krajih? Odgovorite!
Tudi prav. Če ne bodo govorili, bodo pa vpili!
Pripravite izmaliča! Pripravite lomilca kosti!
Začnite z najmlajšim! -Počakajte!
Poglej, poglej, poglej!
Poglejte, kdo je prišel.
Thorin, Thrainov in Throrov sin. Kralja pod goro.
Oprosti, pozabil sem, saj nimaš gore.
In nisi kralj, kar pomeni, da si nepomemben.
Poznam nekoga,
ki bi pošteno plačal za tvojo glavo.
Samo glavo, brez trupa.
Morda veš, o kom govorim.
O tvojem starem sovražniku.
O bledem orku, jezdecu belega Warga.
Azog je bil uničen.
Že zdavnaj je bil ubit v bitki.
Torej misliš, da so dnevi njegovega uničevanja minili?
Obvesti bledega orka, da sem našel njegovo nagrado.
Ja.
Ja!
Ja.
Gollum.
Ja!
Gollum! Gollum!
Nagnusni goblini so boljši od starih kosti, dragoceni.
Boljše, kot nič.
Preveč je kosti, dragoceni.
Mesa skoraj ni. -Utihni! Oderi ga!
Začni pri glavi.
V roke reže hladen zrak, v noge grize ledeni hlad.
Skale in kamni so kot stare kosti,
na katerih mesa več ni.
Mrzle kot smrt in brez diha so, a vseeno dobro teknejo.
Kdo bi si mislil, kakšen mesni zalogaj.
Gollum! Gollum!
Nazaj. Umakni se.
Opozarjam te, da se mi ne približuješ.
Ima vilinski meč, ni pa vilin.
Ni vilin. Kdo je to, dragoceni?
Kdo je to?
Moje ime je Bilbo Bisagin.
Bisaginovi.
Kdo pa so Bisaginovi, dragoceni?
Sem hobit iz Šajerske.
Rada imava gobline, netopirje in ribe.
Nisva pa še poskusila hobitov.
Je mehak?
Je sočen? -Ne, ne približuj se.
Uporabil ga bom, če bom prisiljen.
Nobenih težav nočem. Me razumeš!
Pokaži mi pot od tu in odšel bom.
Zakaj? Je izgubljen?
Ja in takoj ko bo mogoče, nočem biti več izgubljen.
Poznava varno pot za hobite. Varno pot v temi.
Utihni! -Ničesar nisem rekel.
Nisem govoril tebi!
Ja, dragoceni. Saj smo.
Ne vem, kakšno igro se greš ...
Igre?
Rada imava igre. Kajne, dragoceni?
Ima rad igre? Se rad igra?
Mogoče.
Kaj ima korenine, ki jih nihče ne vidi.
Višje je od dreves.
Vzpenja se in vzpenja, a nikoli ne raste.
Gora. -Ja, ja.
Greva še eno.
Ja, še enkrat. Vprašaj naju.
Ne, nič več ugank.
Pokončaj ga. Takoj ga pokončaj!
Gollum, Gollum!
Ne, ne, ne. Rad bi se igral.
Res. Rad bi se igral. Vidim, da si zelo dober v tem.
Igrajva se uganke. Samo jaz in ti.
Ja. Samo midva.
Ja, ja!
Če zmagam jaz, mi boš pokazal pot ven? Ja?
Ja, ja!
In če izgubi, kaj potem?
Če izgubi, dragoceni, ga bova pojedla!
Če Bisagin izgubi, ga celega pojeva.
Pošteno.
Najprej Bisagin.
Trideset belih konj na rdečem hribu najprej skače,
zatem tepta in nato miruje.
Zobje?
Zobje!
Zelo dobro, moj dragoceni!
Midva pa jih imava samo devet.
Midva sva na vrsti.
Tiho ječi, brez kril prhuta,
brezzobo grize in brez ust mrma.
Samo minutko.
Midva veva, midva veva! -Utihni!
Veter.
To je veter! Seveda je.
Zelo pametno, hobitson. Zelo pametno!
Škatla brez tečajev, ključa ali pokrova,
a kljub temu zlato skriva.
Škatla, pokrov, ključ ... -No! -Ta je težka.
Se predaš? -Daj nama priložnost, dragoceni. Daj nama priložnost.
Jajca! Jajca!
Vlažna in hrustljava jajca.
Babica naju je učila, kako jih morava vsrkati, ja!
Še ena zate.
Vse stvari požira, ptice, zveri, drevesa, rože.
Razjeda železo, grize jeklo in trdi kamen melje v prah.
Odgovori nama.
Samo trenutek, prosim. Tudi jaz sem tebe čakal.
Te pa res ne poznam.
Je okusno?
Je slastno? Ali je hrustljavo?
Naj pomislim! Naj pomislim!
Zalomilo se mu je.
Bisaginsonu se je zalomilo.
Čas je potekel.
Čas? Odgovor je čas.
Niti ni bila tako težka.
Zadnje vprašanje,
zadnja priložnost. -V redu.
Vprašaj naju.
Vprašaj naju! -Ja, v redu.
Kaj imam v žepu?
To ni pošteno.
To je v nasprotju s pravili.
Vprašaj naju kaj drugega. -Ne, ne, ne.
Rekel si, da te naj nekaj vprašam.
To je potem moje vprašanje. Kaj imam v žepu?
Trikrat lahko ugibava, dragoceni. Dati nama mora tri možnosti.
Trije ugibi. V redu, začni.
Roki! -Narobe. Ugibaj naprej.
Ribje kosti, goblinove zobe, mokre školjke, netopirska krila.
Nož! -Utihni!
Spet narobe. Zadnji poskus.
Vrvica! Ali pa ničesar.
Dva odgovora naenkrat. Obakrat narobe.
Pridi, greva.
Obljubil si mi, da mi boš pokazal pot od tu.
Sva res tako rekla, dragoceni?
Sva res tako rekla?
Kaj pa ima v svojih žepih? -To se te ne tiče.
Izgubil si. -Izgubil.
Izgubil?
Kje je?
Ne!
Kje je? Ne!
Izgubljen! Izgubljen!
Ne morem verjeti, moj dragoceni je izgubljen!
Kaj si izgubil?
Ne sme naju spraševati. To se ga ne tiče. Ne!
Gollum! Gollum!
Kaj ima v svojih zanikrnih majhnih žepih?
Ukradel ga je. Ukradel ga je!
Kosti bomo drobili in vratove lomili.
Tepeni boste in zmrcvarjeni, po natezalnici pa zadavljeni.
Ko tukaj boste ležali, vas nihče našel ne bo,
saj boste v mestu goblinov, globoko pod zemljo.
Ta meč poznam! To je sekač goblinov!
Griz. Rezilo, ki je obglavilo na tisoče glav.
Secirajte jih, zmečkajte jih, oderite jih in vse ubijte!
Odsekaj mu glavo!
Poberite orožje.
Borite se.
Borite se!
On vihti Glamdring, meč, ki se blešči kot beli dan.
Za menoj. Hitro.
Tecite!
Daj ga nama!
Najin je, najin!
Zmikavti.
Bisagin!
Hitro!
Ne ustavljajte se!
Ena! Dva!
Drog!
V napad!
Prerežite vrvi!
Hitro! -Pohitite!
Skočite!
Pridite!
Ste mislili, da mi lahko pobegnete?
Kaj boš naredil zdaj, čarodej?
O, ne!
To bo zadostovalo.
Lahko bi bilo še slabše.
Saj se samo šališ.
Gandalf!
Preveč jih je! Ne moremo se boriti proti vsemi!
Samo nekaj nas lahko reši. Svetloba!
Pridite! Na noge!
Počakaj. Moj dragoceni!
Počakaj! Gollum! Gollum!
Bisagin! Tat!
Prekleto, za vedno sva ga izgubila!
Pet, šest, sedem, osem.
Bifur, Bofur, to je deset. Fili in Kili, to je dvanajst.
In Bombur, kar pomeni, da vas je trinajst.
Kje je Bilbo?
Kje je naš hobit?
Preklet naj bo Polovnjak!
Izgubil se je? Mislil sem, da je z Dorijem!
Ne krivi mene! -Kje ste ga nazadnje videli?
Videl sem ga, kako se je izmuznil, ko so nas najprej obkolili.
Kaj natančno se je zgodilo? Povej mi!
Jaz ti bom povedal, kaj se je zgodilo.
Ponudila se mu je priložnost in jo je zgrabil!
Odkar je odšel od doma,
je mislil le na svojo toplo posteljo in ognjišče.
Našega hobita ne bomo več videli.
Že zdavnaj je odšel.
Ne, ni.
Bilbo Bisagin.
Še nikoli v življenju nisem bil nekoga bolj vesel.
Bilbo, odpisali smo te že.
Kako pa si prišel mimo goblinov? -Ja, kako?
Ali je pomembno? Zdaj je tukaj. -Pomembno je.
Hočem vedeti,
zakaj si se vrnil?
Vem, da si vedno dvomil vame.
In prav imaš, pogosto pomislim na svoj dom.
Pogrešam svoje knjige, stol in vrt.
Tja spadam, saj to je moj dom.
Zato pa sem se vrnil, ker ...
... ga vi nimate.
Bil vam je odvzet.
Pomagal pa vam bom ga dobiti nazaj.
Dohitite jih!
Raztrgajte jih na koščke!
Z dežja pod kap. -In v ogenj.
Bežite. Bežite!
Na drevesa! Vsi! Hitro, plezajte! Bilbo, plezaj!
Prihajajo!
Azog!
Ga vohate?
Vonjate strah?
Spomnim se tvojega očeta, kako je ves smrdel po njem,
Thorin, Thrainov sin.
Saj ne more biti res.
Tisti je moj. Ostale pobijte!
Fili.
Ne!
O, ne!
Gospod Gandalf!
Drži se, Nori!
Ne!
Thorin! Ne!
Prinesi mi škratovo glavo.
Ubijte ga.
Thorin!
Thorin.
Polovnjak? -V redu je.
Bilbo je tukaj. Na varnem je.
Dwalin, pomagajva mu vstati.
Ti!
Kaj si pa počel? Lahko bi te ubili.
Kaj nisem rekel, da nam boš v breme,
da ne boš preživel v divjini in da zate ni mesta med nami?
Še nikoli v življenju se nisem bolj motil.
Žal mi je, da sem dvomil vate. -Ne, tudi jaz bi.
Nisem vojak in ne bojevnik.
Niti nisem tat.
Ali je tisto, tisto, kar mislim, da je?
Erebor!
Osamljena gora.
Zadnje veliko kraljestvo škratov Srednjega sveta.
Naš dom.
Krokar! Ptice se vračajo na goro.
To, moj dragi Oin, je drozg.
To bomo vzeli za dobro znamenje.
Prav imaš.
Resnično verjamem, da je najhujše za nami.
Prevedel: S S K A S S M A N N
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenia