ПРОКЛЕТИТЕ СЕДЕМ ГОДИНИ
С участието на МЕРИЛИН МОНРО, ТОМИ ЮЪЛ
ЕВЕЛИН КИЙС СОНИ ТЪФТС
РОБЪРТ СТРОС, КАРОЛИН ДЖОУНС, ОСКАР ХОМОЛКА и др.
Сценарий БИЛИ УАЙЛДЪР и ДЖОРДЖ АКСЕЛРОД
По едноименната пиеса на ДЖОРДЖ АКСЕЛРОД
Музика АЛФРЕД НЮМАН
Оператор МИЛТЪН КРАСНЪР
Режисьор БИЛИ УАЙЛДЪР
МАНХАТЪН
Остров Манхатън носи името на най-древните си обитатели -
индианското племе “манхатън”.
Те били миролюбиви, поставяли капани, ловували...
Когато през юли лятната жега ставала непоносима, имали обичая
да изпращат жените и децата си по реката в прохладните планини
или на море, ако можели да си го позволят.
Съпрузите, естествено, оставали на острова да си вършат работата -
да залагат капани, ловят риба, да ходят на лов.
Всъщност, тази история не е за индианците
и се случва 500 години по-късно.
Портланд, Рокланд, Плимут...
Спряхме се на тази тема само за да видите, че и сега е същото.
Съпрузите от Манхатън все още отпращат семействата си през лятото
и остават в града, за да поставят капани, да ловят риби, да ловуват.
Сега ще ви запознаем с един типичен техен представител.
Г-н Ричард Шърман, а това са жена му Хелън и синът му Рики.
Рики, какво правиш? - Ще гръмна космическия шпионин
и ще го направя на пух и прах. - Я остави тия работи сега!
Заминаваш за Мейн, а не за Марс! Довиждане, Хелън!
Мамо, татко защо няма да дойде с нас?
Горкичкият, ще се пържи в жегата, за да изкара парички.
Не се тревожи, Рики! - А как ще даваш джобните ми пари?
Ще ти ги изпращам. - А ти скъпи, обещай
да се храниш добре и не пуши, както ти каза д-р Мърфи.
И никакво пиене, както препоръча д-р Съмърс.
Вечерта в 10 ще ти се обадя. - Довиждане, Хелън!
Довиждане, Рики! Дай да те целуна!
Махни това чудо. - Мамо, той ми спря кислорода!
Ще изпуснем влака!
Хелън, Рики, забравихте веслото!
Билетът, господине? - Нямам. Синът ми си забрави веслото.
Съжалявам - само пътници с билети могат да минат оттук.
О, не! Без мен!
Няма да пуша дори!
Вижте ги само. Ама че ужас! А влакът не е потеглил още.
Трябва да се връщам в службата. Ама че жега!
Може би ще искате да знаете нещо повече за г-н Шърман.
Той работи в издателство "Брейди", което публикува джобни издания.
Старият г-н Брейди е шефът, но г-н Шърман е основната фигура.
Той движи всичко. В този бизнес за 25 цента може да продадеш всичко,
дори и най-скучните класици.
Номерът е да пооправиш заглавието и да измислиш интересна корица.
Въпрос на въображение, а г-н Шърман го има в изобилие.
Това е всичко. Свободна сте, г-це Морис.
О, не! Без мен!
Няма дори и да пуша!
Някои мъже смятат, че може да му отпуснат края, щом са сами.
Да правят каквото си искат... Както Чарли Ледърър миналото лято,
който дори взе, че се татуира.
Голям зелен дракон на гърдите и пеперуда на всяко рамо. Без мен!
Само работа и работа!
Ще бачкам до шест, а после ще вечерям в барчето на ъгъла...
Не! Никакви барове и пиене, както каза д-р Съмърс. Друго ще направя.
Ще пробвам вегетарианския ресторант на Трето авеню.
Здравословна храна - това му е майката!
Човешкото тяло е деликатна машинка.
Не бива да го оставяш на мартини и унгарски гулаш, особено в тая жега!
Госпожице, може ли сметката? - Веднага господине. Я да видим?
Поръчахте № 7 - соев хамбургер с пържени соеви зрънца.
Соево сладко и ментов чай...
Не забравяйте коктейла за "отскок". - А, да! Зелев сок с лед, нали?
Бъдете горд, храната и коктейла се равняват само на 260 калории.
Направо съм горд. - Това прави долар и 27 цента.
Задръжте рестото. - О, не приемаме бакшиши.
Но може да ги дарите във фонда на нудисткия ни лагер.
Вие го направете. - Благодаря, господине!
Нудизмът е достойна кауза, която носи послание на хората.
Учи ги да разголят нещастните си тела, за да могат да дишат на воля.
Дрехите са нашият враг! Без тях няма да има болести и войни.
Представете си само две армии, които са без униформи, напълно голи!
Като истински братя. - Довиждане.
Момент, господине. Забравихте веслото си!
Благодаря.
Харесвам дома си, а Хелън ме врънка да се местим в ония небостъргачи.
Тук е толкова уютно. Само три апартамента са.
Нашият, на сем. Кауфман над нас, а най-отгоре - двете момчета...
Май бяха декоратори или нещо подобно.
Колко е спокойно, когато ги няма! Истинско спокойствие.
Никакви детски предавания, никакви щуротии.
Не мирише на готвено, нито ме питат: "Какво стана днес в службата, скъпи?"
Какво стана ли? Ами застрелях г-н Брейди в главата,
любих се дивашки с г-ца Морис,
а после подпалих 300 000 екземпляра от "Малки жени". Ето това се случи!
Какво друго може да се случи? Наистина е много спокойно!
"Ползвай отварачката, Ричард!"
Съдържа газирана вода, лимонена киселина, изкуствени аромати,
растителни оцветители и консерванти.
Нека д-р Съмърс ми обясни с какво това е по-полезно
от едно малко уиски с вода и резенче лимон.
Ще ми се да разбера!
Хелън ще се обади в десет.
Най-добре е да почета малко. Вземах ръкописа на д-р Брубейкър...
Рики!
Добре, да видим къде е другата?
Сигурно ме дебне отнякъде, за де ме сгащи!
Къде е другата кънка на Супермен?
Сега пък, кой ли е?
Да, какво има? - Съжалявам, че ви обезпокоих,
но съм си забравила ключовете от входа. Толкова е глупаво!
Няма нищо.
Пак заповядайте. Мога ли да помогна с нещо друго?
Бихте ли натиснали пак бутона? Вентилаторът се заклещи от вратата.
О, разбира се!
Благодаря. - В тази сграда ли живеете?
Наех апартамента на сем. Кауфман за лятото, докато са в Европа.
О, прекрасно. Ще се чувствате чудесно тук.
Сградата е хубава - тихо е, няма кучета, няма деца.
Само двама декоратори най-горе, вие... И аз, разбира се!
Добре ли сте? - О, да. Нищо ми няма.
Тогава, лека нощ!
Лека нощ!
Така...
Май трябваше да я поканя на едно питие като добър съсед.
Да се почувства като у дома си. Нали сме като едно голямо семейство.
О, не. Не!
Време е да поработя върху книгата на Брубейкър. Налага се.
Утре с него сигурно ще говорим за нея, затова по-добре е...
"За мъжа и подсъзнанието" от д-р Лудвиг Брубейкър.
Ама че заглавие. Трябва да го поизгладим. Налага се.
Десет часа.
Хелън няма да се обади преди десет часа.
Дано това чудо ме задържи буден дотогава.
Трета глава. "Потиснатият порив у мъжа на средна възраст -
причини и последствия''.
Хелън ще ми се обажда в десет! Явно ми няма никакво доверие.
Сигурно си мисли, че ще пропуша на мига, в който й видя гърба?
Ще се напия или ще си татуирам зелен дракон като Чарли?
Или пък ще каня момичета тук? На нищо не прилича!
Женени сме вече от седем години и нито веднъж не съм го правил.
Нито веднъж! Да не си мисли, че не съм могъл.
Защото имах възможност. Много пъти.
И то предостатъчно!
Не се смей, Хелън. За твое сведение жените ме харесват страшно много.
И аз те харесвам, скъпи, но пък съм свикнала с теб.
Не бива да се казват такива неща, особено на съпругата,
но трябва да знаеш, че има жени, които ми налитат от години.
Така е, Хелън. Куп красавици.
Цели пълчища! - Назови ми една.
Не мога да си спомня веднага, но ги имаше предостатъчно.
Добре, сама си го търсиш! Вземем например секретарката ми.
За теб г-ца Морис може да е само един диктофон, част от обзавеждането,
десет пръста, които пишат писмата ми, но чуй истината...
Г-це Морис, вие ли писахте писмото? - Да, г-н Шърман.
Има шест машинописни грешки още в първата част. Какво ви става?
Ами аз... - Какво ви е, г-це Морис?
Ще ви кажа какво ми е! Влюбена съм във вас! Това е!
Още от първия ден, в който постъпих. Обзета съм от луда, изгаряща страст.
А какво съм за вас? Нищо! Част от обзавеждането, диктофон,
десет пръста, които пишат тези отвратителни писма.
Я ме погледнете, г-н Шърман! Аз съм жена, чувате ли?
Жена от плът и кръв, нерви и чувства!
Влюбена съм! Обичам ви! Желая ви! Иска ми се...
Свободна сте, г-це Морис.
Нали помниш онази раздрана риза? Е, вече знаеш какво се случи.
Истината е, че я скъсаха в пералнята. Що за въображение имаш!
Хелън, ти не разбираш май какво съм аз за жените.
Щом вляза в някоя стая, те веднага усещат присъствието ми.
Събуждам у тях някакви животински страсти.
Направо невероятно! - Невероятно е само въображението ти.
Помниш ли сестрата от болницата, когато ми извадиха апендикса?
Сестрата ли? Онази мила възрастна женица?
Тя беше дневната смяна, но да беше видяла тази от нощната!
Въпросната г-ца Финч. Горката!
Как само се бореше с чувствата си. Но една нощ...
Ричард! - Г-це Финч, не започвайте отново!
Нямаме много време.
Скоро ще ви махнат конците и ще ви загубя завинаги.
Моля ви, г-це Финч, има професионална етика.
Помнете, правоспособна сестра сте! - Етика? Навремето я спазвах.
Тогава бях млада. Имах идеали!
После станах правоспособна. И тогава се появихте вие!
Вече пет нощи ми мерите пулса.
Не може да не сте забелязали тази малка златна халкичка.
Вие ме вълнувате още от мига, в който ви вкараха в операционната.
Не мога да си го обясня. У вас има нещо животинско.
Моля ви, операцията ми... - Да изчезнем оттук!
Да откраднем линейката и да отпрашим през границата!
Не сте достойна за тази униформа. Ужасно сте покварена.
Удряй, бий ме докато те заболят ръцете.
Ще те моля на колене за още!
Принуждавате ме да взема мерки, за да ви защитя от вас самата.
Не, не!
Пуснете ме!
Не!
Като молеца и пламъка. Ето какво се случи, Хелън.
Горката г-ца Финч. Дано не съм опърлил съвсем крилцата й.
Ричард, прекаляваш с книгите, а и много филми гледаш.
Да вземем тогава Илейн, твоята най-добра приятелка и шаферка.
Нека те открехна какво се случи онзи уикенд миналото лято в Уестпорт.
Ти играеше канаста със сем. Ледърър, без да подозираш нищо,
а ние с Илейн отидохме да се разходим.
И да се изкъпем... под лунните лъчи.
Какво е това животинско нещо у теб, което така ме привлича и вълнува?
Вълнува ме още от мига, в който те съзрях.
И така ще ме вълнува "от тук до вечността"!
Трябва да се бориш с чувствата си. Бъди силна!
Помни, че съм се обрекъл на друга. - О, Ричард!
Не е редно! Знаеш, че имам чудесна, всеотдайна и доверчива съпруга
и едно рошаво луничаво момченце... - Ричард!
Така че, Хелън, не ми е приятно да ми звъниш в 10 и да ме проверяваш.
Не се притеснявай за мен.
Помни, че въпреки магнетизма ми, имам и невероятно силен характер.
И невероятно въображение, като в цветен широкоекранен филм
и то със стерео звук.
Е, да се захващам на работа.
Трета глава. "Потиснатият порив у мъжа на средна възраст -
причини и последствия"
Хелън се притеснява - познавам си я.
Не го показва, но мен не може да излъже.
Иначе защо ще се обажда посред нощ?
Сигурно отчита, че не изглежда толкоз млада. Вече е на 31.
Ще се събуди един ден и ще осъзнае, че хубостта й отминава.
Не е чудно, че се тревожи. Още повече, че аз изглеждам като на 28.
Няма вина за това - просто биологически факт.
Жените остаряват по-бързо. Сигурно така ще изглеждам и на 60.
Такова ми е лицето. Всички ще си мислят, че ми е майка.
Ало, мамо? О, Хелън, ти ли си?
Не очаквах да се обадиш преди десет. Всичко наред ли е?
Добре съм, само че без вас е пусто.
Нищо особено. Седях на терасата и пийвах.
Наливам се със сок от малини.
Рики добре ли е? Така ли?
Отдавна не го е правил. Сигурно е от вълнение.
Прекрасно.
Кого срещна във влака? Том Макензи?
Че той какво прави там?
Бягай от него като от чума! Нищо, че ти е помогнал за каяка.
Не искам той да носи каяка на Рики.
Ако някой трябва да го носи, то това ще бъдеш ти!
Там хладно ли е?
Тук не се диша от жега. Като в пещ е.
Да, аз също съм уморен.
Лека нощ, скъпа.
Трета глава. "Потиснатият порив у мъжа на средна възраст -
причини и последствия"
Май му трябва малко лимон и капчица алкохол.
Хей, какви ги вършите бе? Да не искате да ме пребиете?!
Какво има? - Какво има ли?
Саксията щеше да ме... пребие!
Това щеше да стане... О, това сте вие...
Здравейте. - Какво се е случило?
Господи, доматеното растение е паднало!
Точно така. - Много се извинявам.
Оставете, нищо ми няма. - Нищо ли? Вижте горкия стол!
Ще ви го платя, стига само да не е някоя скъпа антика.
Не, не се тревожете. - Ако мога с нещо да ви помогна...
С нещо ли? Наистина, не се притеснявайте.
Радвам се, че не се сърдите. Обещайте ми да не го пипате.
Утре ще поръчам на портиера да го оправи. Ще му платя 50 цента.
А сега, лека нощ! - Ей, почакайте малко!
Всъщност ако искате и нямате някаква важна работа,
може да слезете долу при мен да пийнем по чашка... например.
О, благодаря. С удоволствие! - Сериозно ли?
Разбира се. Само да си сложа нещо. Ще ида до кухнята да се облека.
До кухнята ли? - Знаете ли какво правя в жегите?
Държа бельото си в камерата.
В камерата? - Ей сега идвам.
В камерата...
Наистина се налага, д-р Мърфи. Много ми се пуши.
Няма страшно, докторе - само една!
Ах, този неустоим отровен катран!
И една малка отстъпка и от ваша страна, д-р Съмърс.
Разберете ме, д-р Съмърс. Не мога да летя с едно крило.
Добре де, ще сложа и малко сода.
"Ще дойдете да пийнем по нещо. - О, благодаря. С удоволствие!"
Просто, ей така! А е и красиво момиче.
Сигурно е модел или актриса, или там каквото трябва...
Атмосфера! Да спретнем малко атмосфера.
Доматеното растение...
Вентилаторът се заклещи на вратата...
Ама какви ги върша аз? Не е за вярване!
Хелън замина, а аз каня жени вкъщи още първата вечер.
Я по-спокойно. Няма нищо нередно да поканиш съсед на по чашка. Така е!
Само да не си въобрази нещо повече.
Ако си е наумила някакви щуротии, чака я голяма изненада.
Едно питие и чупката! Аз имам щастлив брак, за Бога!
Може би малко нежна музика за разкош...
Сега сигурно се конти.
И ще слезе с някоя леденостудена вечерна рокля.
Я да видим. Дебюси, Равел, Стравински...
Стравински ще я изплаши.
Ето какво ни трябва, скъпа - Рахманинов! Право в целта!
Добрият, стар Рахманинов. "Втори концерт за пиано"
Няма мърдане!
Вие дойдохте. Много се радвам.
Рахманинов! - "Втори концерт за пиано".
Не е честно. - Защо?
Защото винаги се разчувствам, когато чуя това парче.
Може ли да седна до вас?
Моля, заповядайте.
Втриса ме, разтърсва ме цялата, кара ме да настръхвам!
Не знам къде съм, коя съм, какво правя...
Не спирайте, не спирайте! Никога не спирайте!
Защо спряхте? - Вие знаете.
Защо? - Защото...
Сега ще ви прегърна и ще ви целуна много бързо и много страстно...
Момент, скъпа моя.
Вие дойдохте!...
Да, дойдох за килимите. - Какви килими?
Какво искате, г-н Крахулик? - Обещах на жена ви да ги махна.
Вижте г-н Крахулик... - През лятото, заради молците.
Зарежете килимите... - Тъй ли? А когато жена ви се върне
и ги види с големи дупки от молци, ще обвини мен както винаги, нали!
Щом толкова искате, елате утре сутринта, докато съм на работа!
Не мога, утре сутрин ще изпращам жената и децата на влака.
Отиват в провинцията през лятото.
Добре, тогава вземете ги следобед. - Не, няма да стане!
Следобед отивам на бръснар. Мисля да се обръсна, подстрижа,
да си направя маникюр и дори масаж.
Елате утре вечер или когато щете, само не сега.
Утре вечер! Знаете ли прислужницата от Парк Авеню 531?
Сигурно сте я виждали да разхожда онзи голям дебел пудел?
За какво говорите? - Я стига, нали сме "летни" ергени!
Не бъдете наивен... - Лека нощ, г-н Крахулик!
Голям, дебел пудел! А има четири деца.
Какво им става на всички през лятото?
Става късно. Къде се губи? Не е за вярване.
Можеше вече да си е изпила чашата и да си е отишла.
Лед, лед ни трябва.
Идвам!
Идвам, ей сега!
Здрасти! Аз съм, не ме ли помните? Саксията с доматите отгоре.
О, да, доматите, разбира се. Влезте, моля!
Много ми е неудобно, наистина! Не знам как стана. Поливах цветята.
Обещах на сем. Кауфман. Нямам маркуч, затова използвах шейкъра.
Не намерих друго по-подходящо. Малък сребрист шейкър.
И внезапно - този ужасен трясък. Саксията можеше да ви убие!
Ще ме обвинят в "престъпна небрежност" или нещо подобно.
И дори да ме дадете под съд. Не вие, защото щяхте да сте мъртъв,
а адвокатите ви. Направо ужас! - Нали съм жив! Какво ще пиете?
О, не знам. Каквото и да е. Много ви е уютно тук.
Сам ли живеете? - Да, сам... Съвсем сам.
Това е ролкова кънка - моя е... - Ваша?
Разтегателна е! Пързалям се в парка. Е, какво ви се пие?
Нали пиете? - Като смок. Имате ли джин?
Разбира се. Чист джин ли? - Не, джин със сода, може би.
Джин със сода? - Май уискито се пиеше със сода.
С какво върви джинът? - Тоник, само че нямам тоник.
Може и с вермут - ще стане мартини. - Звучи готино.
Мисля да изпия една ей толкова голяма чаша!
Значи, едно голямо мартини. - Ами да.
Апартаментът ви е много по-хубав. Сем. Кауфман нямат стълби.
Хей, накъде водят? - Наникъде.
Така ли? Стълбище за никъде. Според мен е много шик.
Не бих казал, че е шик. Всъщност, апартаментът е бил на два етажа.
Когато собственикът ги е разделил, е заковал тавана тук, а горе - пода.
Да, видях квадратния отвор.
Изпуснах си ножичката за кожички в цепнатината.
Ножичка за кожички...
Ето ви голямата чаша мартини. - Благодаря.
Хубаво е, но може би му трябва малко захар.
Захар? Не, не ви съветвам да слагате захар в мартини.
Така ли? Защо? - Ами...
Повярвайте ми - в мартини изобщо не се слага захар.
Странно. У дома винаги слагат захар. - Къде, у вас ли?
В Денвър, Колорадо.
Имате и климатик!
Как работи? Включете го. - Добре. Имаме такива във всяка стая.
Семейство Кауфман нямат ли? - Боже, не! Горе е ужасно.
Затова си купих вентилатор.
Много е шик. Не съм създадена за такива жеги.
Това е първото ми лято в Ню Йорк и направо съм съсипана.
Знаете ли какво опитах вчера? Да спя във ваната.
Направо легнах във студената вода. - Чудесна идея.
Но кранчето не беше в ред. Все капеше и не можах да заспя.
И знаете ли, тогава го запуших с голямото пръстче на крака си.
Това се казва "американска технология". - Само че се заклещих.
Не думай!
Добре че в банята имаше телефон, та повиках водопроводчик.
Повикахте водопроводчик? - Беше мил, нищо, че беше неделя.
Обясних му положението си и той направо долетя.
Всичко се оправи, нали? - Разбира се, но беше малко неудобно.
Да, напълно ви съчувствам. - Честно, едва не умрях.
Бях с непознат водопроводчик, а дори нямах лак на ноктите!
Да ви се намират цигари? - Цигари? Да, разбира се.
Ей сега.
Заповядайте. - От крадци ли се страхувате?
Не, опитвам се да ги откажа.
Има теория, че ако не ги виждаш, просто ги забравяш и не ги търсиш.
Разбира се, няма 100% гаранция. Виждам и някои недостатъци.
Половината си живот се катериш по стълби и може да си счупиш крака.
Изглежда направо смешно. - В клуба едно момиче пушеше пури.
Сигурно, за да изглежда по-възрастна.
В кой клуб бяхте? - Бях там, преди да се преместя тук.
Направо ужас. Не се ли върнеш до 1 часа, заключват вратата.
Сега, мога да се прибирам когато си поискам.
Дори бях доволна, когато ме изритаха. Всъщност, помолиха ме да напусна.
Как се стигна дотам? - Глупаво беше. Позирах за снимка,
но когато я публикуваха в списание направо се разстроиха.
Какво толкова й беше на снимката? - Бях...
Беше от онези... художествени снимки.
Бях на брега, до изсъхнало дърво. Даже я отличиха.
В "Американска фотография", я виж! - Наричаше се "Тъкани",
защото се виждаха три вида тъкани: дърво, пясък и кожата ми.
Вземах по 25 долара на час. Отне ни доста време. Не се чудете.
Явно е интересно занимание. - Да, но вече не съм фотомодел.
Сега съм в телевизията. Всяка седмица участвам в "Часът на Дазълдент".
О, значи сте актриса! - Нещо такова. Играя в рекламата.
Честно, много е гот. Първо ми слагат сив грим върху зъбите,
сякаш съм ги мила с обикновена паста.
После го изтриват, за да се види ефекта от ползването на "Дазълдент".
Трябва да стоя ето така 14 секунди. Имам и реплики дори.
"На обед ядох лук, на вечеря - чеснов сос.
Но той няма да усети, защото целувката ми има
свежия дъх на "Дазълдент".
Справяте се фантастично. - Благодаря.
Всеки път, когато показвам зъбите си по телевизията,
ме гледат повече хора, отколкото Сара Бернар през цялата й кариера.
Струва си да се замисли човек. - Несъмнено, така е.
Как не бях по-стара, че да я видя! Наистина ли е била великолепна?
Нямам представа. И аз не съм толкова възрастен.
Май наистина не сте. - Ще навърша 39 чак през август.
Все още съм на 38. - На 38! А аз станах на 28 онзи ден.
Но не го празнувах. Дори не казах на никого.
Само си купих бутилка шампанско и мислех да го изпия сама.
Колко тъжно! - О, не, щеше да е шик -
да си пия шампанското във ваната, но не успях да го отворя.
Така ли? Не е сложно. Въпрос на навик.
Може ли да го отворите? - Сигурен съм, че ще успея.
Хрумна ми нещо. Качвам се горе да го донеса.
Стои си в камерата при бельото ми.
Имате ли чаши за шампанско. - Имам.
Ще си прекараме чудесно. Човекът каза, че е много добро.
Да донеса ли и чипс? - Разбира се. Много е подходящ!
Отличена в "Американска фотография".
"Американска фотография"...
"Събитията на деня", "Деца и животни", "Човешкото тяло"...
Чаши за шампанско...
Телефонът! Къде ли е?
Ало, кой е? О, Хелън, това се казва изненада!
При това, приятна бих казал. Как си?
Разбира се, че съм добре. Защо пък да ми е зле?
Как така ти звуча особено? Тук всичко е наред.
Какво има? Дали знам, че Рики си е забравил веслото?
Та нали го влачих из цял Ню Йорк. Разбира се, веднага.
Ще го пратя още утре сутринта. Лека нощ.
Кой, се отби след вечеря?
Том Макензи? Готиният Том. Как е той?
Да пия, аз?... От къде ти хрумна?
Тъкмо си седях и четях една книга за изсъхнали дървета.
Може да я издадем. Много е интересна.
Някои от нещата са направо...
Трябва да затварям, Хелън. Ваната започна да прелива.
Лека нощ.
Говорех по телефона. Един приятел се обади да му изпратя веслото...
Я виж ти!...
Реших, че шампанско не се пие по гащи.
Ще ми вържете ли презрамките отзад.
О, да, разбира се!
Чипс, шампанско... Наистина ли можете да го отворите?
Ами, да. Не ми е за първи път.
Въпрос на натискане и отпускане.
Ето така... - Леле, имате силни пръсти.
Тренирал съм бадминтон. Донесете чашите.
По-бързо, чашите!
Наливайте. - Май се е заклещил.
Ами! Просто го дръпнете рязко.
Не ми се е случвало досега. Сигурно е заради вакуума.
Мехурчетата създават вакуум. - Нека да опитам.
Ще го завъртя.
Вие сте женен! - Аз ли? Ами да.
Знаех си! Приличате на женен.
Всъщност с жена ми сме разделени.
В смисъл, че замина извън града за през лятото.
А деца? - Не, нямам. Е, едно мъничко.
Съвсем мъничко, така че не се брои.
Ама че е студено. Пръстът ми изтръпна.
Да извикам ли водопроводчика? Много е добър, изважда всичко.
Не, нека да не го намесваме. - Хванете се за пианото.
Внимателно, миналата година ми извадиха апендикса.
Добре ли сте? - Напълно.
Държите ли още на шампанското, след като знаете, че съм женен?
Прекрасно е, че сте женен!
Направо е шик! - Наистина ли?
Ами да! Не бих седяла посред нощ в дома на някакъв мъж
и да пия шампанско, ако той не е женен.
Интересно разсъждение. - С женените мъже е по-просто.
Отношенията не могат да стигнат до крайности.
Искате ли чипс? - В какъв смисъл "крайности"?
Няма да повярвате, но мъжете винаги се влюбват в мен.
Не се учудвам. - А после им идват разни щури идеи.
Предполагам! - Вечно ми предлагат брак. Винаги!
Не знам защо го правят. - Може би не сдържат нервите си.
Възможно е. Но аз не искам да се омъжвам, поне засега.
Женитба? Това ще е по-лошо от престоя ми в клуба.
Ще трябва да се прибирам преди 1 ч. - Така е! Поне от време на време.
Това им е хубаво на женените мъже.
Не могат да ти предложат брак, защото вече са женени. Нали?
Няма защо да се притеснявате от мен. Аз съм женен мъж.
Може би съм най-жененият, когото познавате. И ви обещавам,
че при никакви обстоятелства няма да ви предлагам брак.
Да пуснем ли малко музика? - Чудесно.
Я да видим с какво разполагаме?...
Дебюси, Равел, Стравински...
Какво ще кажете за Рахманинов? "Втори концерт за пиано".
Като ви гледам, сигурно сте му почитателка.
Така ли? Интересно, защото изобщо не разбирам нищо от музика.
Не е нужно да разбирате. Просто слушайте и туй то.
Това е класическа музика, нали? - Да.
Познах, защото никой не пее.
Не говорете. Не се напрягайте.
Отпуснете се... Отдайте се на звуците...
Така ли? - Да. Оставете се да ви изпълнят.
Знаете ли, много си падам по Еди Фишър.
Много често хората се размекват на тази музика.
Без майтап? - Да... Тя ги разтърсва.
Побиват ги тръпки по всички части на тялото.
Пробвали ли сте натопен чипс в шампанско?
Много е гот, опитайте!
Шеметно е, нали? - Да, наистина.
По-добре да се откажем от Рахманинов. Май не беше добро попадение.
Не се безпокойте, всичко е наред!
Женен мъж, климатик, шампанско и чипс...
Направо фантастично! Ей, вие имате "Американска фотография".
Така ли? Я виж ти!
Значи съм го имал. - Бях си купила дузина от този брой,
но ми остана само един - момчетата ми ги задигнаха.
Че, защо са го направили? - Ето ме и мен - на брега.
Тогава косата ми беше по-дълга. Забелязвате ли?
Не забелязах. Да ви питам нещо.
Когато са ви снимали, сигурно е имало минувачи...
В смисъл, не сте били сами. Как озаптиха тълпата?
Снимките бяха рано сутринта. Никой още не беше станал.
Освен... Виждате ли тази сянка?
Това чайка ли е? - Не, хеликоптер от бреговата охрана.
Пазеха брега. Може би ще искате автограф за спомен.
Хората непрекъснато го правеха. - Разбира се! Но не си тръгвате нали?
Още малко шампанско? - С удоволствие.
Да го поосвежим.
О, много съжалявам. - Няма нищо.
Все пак да си пуснем малко музика. Свирите ли на пиано?
Общо взето не. Само малко - когато бях малък.
Хайде, изсвирете нещо! - Ами... Добре!
Дано го помня. Беше малко завързано.
"Китайски пръчици"! И аз го мога. Отместете се малко!
Не го знам Рахманинов и какво ги тресе другите, но това парче ме кефи.
Така ли? - И още как!
Настръхвам цялата. - Наистина ли?
Не спирайте!
Защо спряхте? - Знаеш защо...
Защо? - Защото...
Защото сега ще те прегърна и ще те целуна...
... много бързо и много страстно. - Хей, я чакайте малко!
Какво стана? Не помня нищо. - Не знам.
Мога единствено да кажа, че ужасно съжалявам...
Досега подобно нещо не беше ми се случвало.
Честно? А на мен - непрекъснато. - Непростимо е.
Единственото извинение е, че тази вечер не съм на себе си.
Така че, може би е по-добре да си вървите.
Защо? Не ставайте глупав. - Моля ви, вървете си. Настоявам.
Вземете чипса и тръгвайте.
Добре. Щом наистина искате.
Лека нощ.
Мисля, че сте много мил.
Мил... Не си мил, а направо откачен. Ето това си!
Хванал те е амокът. Хелън отсъства само ден, а ти направо подивя!
Пушиш, пиеш, каниш момичета, свириш "Китайски пръчици"...
Няма да преживееш това лято! Не и ако продължаваш така.
Виж тези кръвясали очи, това покварено, разгулно и зло лице.
Някоя сутрин ще се погледнеш в огледалото и какво ще видиш?
"Портретът на Дориан Грей"!
Добро утро, г-н Шърман. - Добро утро, г-н Морис.
Г-н Брейди тук ли е? - Да, дойде съвсем рано.
Искам да го видя. Оставете това на бюрото ми.
Да ви донеса ли кафе и поничка с конфитюр?
Не, благодаря. - Просто реших, че не сте закусвал.
Г-це Морис, способен съм все пак да си приготвя една закуска.
Всъщност, ядох сандвич с фъстъчено масло.
Г-н Брейди? - О, Шърман, влизай.
Е, какво има? - Работя от много години тук.
Искам да ви помоля за една услуга. - Получи повишение през февруари.
Не става въпрос за пари. Това е по-важно от парите.
Дайте ми две седмици отпуск.
Семейството ми е в провинцията и искам да замина при тях.
Невъзможно е! Сезонът е напрегнат. Подготвяме заглавията за есента.
Много съм напрегнат. На ръба на нервна криза съм.
Смятам, че ако отида при жена си... - От кога си женен, Шърман?
От седем години, г-н Брейди. - Като натрупаш стаж колкото мен,
ще чакаш с удоволствие да се отървеш от тях през лятото.
Аз, например, изпратих жена си и децата вчера следобед
и от тогава не съм си лягал!
Кърках бърбън, пуших пури, играх покер с момчетата до 9 тази сутрин.
Чувствам се прекрасно както никога досега.
Всъщност, може и да не помириша леглото чак до септември.
Ако остана сам в Ню Йорк, вероятно няма да оживея до септември.
Я не се излагай. Просто си самотен. Но аз мога да се погрижа за теб.
Какво ще кажеш да излезем двамата тази вечер. Може да ни провърви?
Не е задължително да играем покер. Може и съвсем да му отпуснем края!
Много мило, но не мисля, че идеята е много добра. Не, не...
Е, както искаш. Но така или иначе, щом си тук - да ти кажа.
Мислех си за есенните заглавия. Хрумна ми едно хубаво.
Защо пък да не преиздадем "Портретът на Дориан Грей".
"Портретът на Дориан Грей"? - Разбира се бе, Шърман!
Само за 25 цента ще получат порок, сладострастие и поквара!
Историята на един млад мъж, наглед здрав и невинен...
Също като теб, Шърман. Но отвътре се крие пълна разруха.
Грехът и покварата направо разяждат душата му.
Какво ще кажеш, Шърман?
Скучно, скучно...
Шеста глава. "Теорията на Брубейкър и Стайкъл за импулса на изневярата
на мъжа през седемте години брак.
Проведеното от нас изследване на 18 хиляди бракове показа,
че този импулс е най-силен у мъжа през седмата година от брака.
Д-р Стайкъл нарича този феномен "Тръпката на седемте години".
Само че този злощастен импулс поразява 84.6% от женените мъже,
а през летните месеци достига до 91.8%".
Пропушвам!
"Клинични случаи: Густав Манхайм, Лудият любовник от Лайпциг.
Доста крайна проява на явлението "Тръпката на седемте години",
се наблюдава в Лайпциг през 1912 г.
Густав Марахайм, бизнесмен на средна възраст,
щастливо женен от седем години, внезапно..."
Седем години?!
Д-р Брубейкър търси г-н Шърман. - Добър ден. Подранили сте 15 мин.
Знам, но пациентът за 3 ч. скочи през прозореца посред сеанса,
така че графикът ми избързва с 15 минути. Коя е вратата?
Ето тази.
Добър ден, г-н Шърман. - О, д-р Брубейкър!
Виждам, че работите върху книгата ми. - Прекрасна е докторе!
И полезна. Има за всекиго по нещо. - И аз мисля така.
Ще я пооправим малко, ще я рекламираме навсякъде,
така че след два месеца ще виждате тази корица навсякъде в Америка.
"За секса и насилието" - Трябваше да поизгладим заглавието.
И какво, ако смея да попитам е това? - Ами, това е Густав Марахайм.
Лудият любовник от Лайпциг, нападащ жертвата си. Страхотно, нали?
Трябва ли да напомням, че той е бил дребен с дълга червена брада?
Шегувате ли се - никой не го знае? - В Лайпциг го познават.
И освен това е нападал жени на средна възраст.
Не мислите ли, че е по-внушително да покажем как тероризира
млади и красиви момичета? Продажбите ще скочат.
Аз не съм търговец, а учен и лекар. Лекувам болни мозъци.
Опитвам се да изкореня несигурността, неврозите, вътрешното напрежение...
Какво има докторе? Какво гледате? - О, нищо, нищо...
Означава ли нещо? - Нищо сериозно. Признак за буря.
На хоризонта в психиката се трупат тъмни облаци.
Това е прекалено. Сигурно палецът се върти от някой нерв или мускул.
А вие, психиатрите, го превръщате в държавен въпрос.
Кажете, скъпо ли вземате? - Много.
Сигурно правите изключения. - Никога.
А ако някой случай ви заинтересува? - За 50 долара на час съм винаги готов!
Ами ако се натъкнете на нещо рядко, като втори Густав Марахайм?
Докторе, няма да повярвате,
но снощи се улових, че нападам млада дама.
Това обяснява въртенето на палеца. - Всъщност, не стана нищо особено.
Изпуснах се и направих малък гаф. - Психоанализата не признава "гаф".
Всичко се корени в подсъзнанието. - Повярвайте, бях в пълно съзнание.
Казах й да си вземе чипса и да си върви.
Чипс значи? Ако обичате... - Добре, докторе.
Сериозно съм загазил. Аз съм женен.
Загазил сериозно, женен... Дотук всичко е напълно нормално.
Женен съм от седем години и се опасявам, че ме е хванала
"тръпката на седемте години" Какво да правя?
Хване ли ви тази тръпка, най-добре - отдайте й се.
Снощи й се отдадох. Бях с млада дама. Внезапно нещо ми стана и я нападнах.
По скоро се опитах да я нападна. - Тоест, опитът е бил неуспешен?
Определено! Само я съборих от стола на пианото.
Нека обобщим. Нападнали сте млада дама върху стол на пиано?
Да.
И върху чия персона приложихте тази своя несръчност?
Ето, докторе, донесох го с мен.
Не искам да се мотае из къщи.
Това е тя! Косата й е била по-дълга.
Нарича се "Тъкани", защото се виждат три вида тъкани:
на дървото, на пясъка и на кожата й. Снимката е била отличена.
Очарователно! Поздравявам ви за вкуса.
Интересна е също и дървесната форма...
Щом искате съвет, чуйте! Не правете пак подобни опити.
Но ако решите, нека да бъде на по-голямо пространство.
И в никакъв случай на нестабилния стол на пианото.
Такъв опит е обречен на неуспех. - Но аз обичам жена си.
Щом е така, времето ви изтече...
Ако искате подробен преглед... - Отчаян съм!
Елате в кабинета ми. Сестрата ще ви даде час.
Книгата ми ще обсъдим след време когато състоянието ви се подобри.
Дано това момиче не каже на някого, защото ще я убия с голи ръце.
Възможен изход. Убийството е най-трудното престъпление.
Придържайте се към обикновеното насилие.
Горещо ви съветвам да избягвате сложно действие като убийството.
Но всяко нещо с времето си. Благодаря и довиждане.
Загазих!
Знам ги тия момичета. Не могат да си затварят устата!
Цял Ню Йорк ще разбере. Сигурно в този момент разправя на някого.
Той ме примами в апартамента си и ме накара да седна до пианото.
Искаше да изсвиря "Китайски пръчици".
А после ме погледна с изцъклени очи.
От устата му излизаше пяна също като от Съществото от "Черната лагуна".
Знаех си аз! Така започва всичко. Ама че плямпало!
После я примамил у тях като я излъгал, че не бил женен.
Насилил я да седне до пианото. - Познавам го много добре!
Снощи вечеря тук - общо 260 калории!
Та казвах, че я накарал да седне там, а после знаете ли какво направил?
Накарал я да изсвири "Китайски пръчици"!
Слухът се разнася навсякъде като тътен от джунглата.
Всички вече знаят и говорят за това!
Забравих, че се показва и по телевизията!
50 милиона телевизора в САЩ, а като прибавим и кабелната...
"На обед ядох лук, на вечеря - чеснов сос.
Но той няма да усети, защото целувката ми има
свежия дъх на "Дазълдент".
А сега искам да предупредя всички момичета и жени в Ню Йорк.
за ужасния и опасен женен мъж, който живее под моя апартамент.
Казва се Шърман. Ричард Шърман.
Ш-Ъ-Р-М-А-Н.
Изпратил е семейството си в Мейн за през лятото,
а в това време това чудовище тероризира младите момичета.
Мамо, ела бързо! Говорят за татко по телевизията.
После ги кара да седнат на пианото и да свирят "Китайски пръчици".
След това ги поглежда с изцъклени очи,
а устата му бълва пяна, също като Съществото то "Черната лагуна".
Е, трябва да се примиря. Тя вече знае всичко.
Вече знае, знае...
А може пък и да не знае. В Мейн може да няма телевизор.
Не мога да чакам и да се измъчвам. Защо да не се обадя на Хелън?
Щом я чуя, на минутата ще разбера дали знае нещо.
Ще й позвъня.
Ало, искам междуградски разговор за Огънкуит, Мейн, 4-28-31.
Защо ли се бавят? Сигурно дава заето, а вече може и да говори с адвокати.
Ало, Хелън?
Връзката е лоша.
Кой се обажда?
Искам да говоря с г-жа Шърман.
С кого говоря?
А, детегледачката.
Чуйте, аз съм г-н Шърман. Къде е г-жа Шърман?
Как така се разхожда с каруца?
С кого се разхожда?
С г-н Макензи и други хора?
Какви са тия хора?
Остави ли някакво съобщение за мен?
Какво беше съобщението?
А, да, веслото на Рики... Не, бях забравил.
Кажете й, че утре сутринта ще го изпратя.
Дочуване. - Г-н Шърман?
Какво има г-це Морис?
Почти шест е. Ще ви трябвам ли още?
Не, г-це Морис. Към края сме на един прекрасен ден.
Да си ходим у дома и да се отдадем на обикновените неща от живота.
На истинските ценности - смеха на дете, далечен камбанен звън,
на ятото лястовици поели път към Капистрано.
Животът може да бъде прекрасен!
Добър вечер. - Току-що си измих косата.
Чудесно! Довиждане.
Не и тази вечер. Това момиче е истински пожар.
Защо да си насилвам късмета?
Обещавам, че тук сега ще цари тишина.
Ще си взема душ, ще си изпържа яйца на очи, ще си легна...
И нищо повече.
Ако си е измила косата заради мен, ще има да взема.
Каква съпруга е само Хелън! Голям късметлия съм.
Радвам се, че си прекарва добре, че се разхожда с каруци...
Само едно не ми е ясно, защо ще се разхожда с Том Макензи?
Не искам да се мотае с хора като него. Може да се опита да я сваля.
Сигурно го харесва. Остарява вече, а е била само с мен...
Сигурно й е скучно с мен. А Том Макензи е писател.
Е, не че го бива за нещо! Особено последната му книга!
Всички тия тъпотии за "изгаряща вътрешностите пулсираща страст"...
Коя жена ще е в безопасност около мъж, който пише подобни неща?
Не, Том, моля те! Наоколо има хора.
Ще ти призная нещо. Огледай се.
Няма никого. - Не се сърди.
А би трябвало. Недей, Том. Ами кой кара колата тогава?
Никой. - Никой не кара?
Помислил съм за всичко. Дори и конете имат наочници.
Том, страх ме е! - От мен ли?
Не, от мен самата.
О, скъпа, изгаря ме дълбока, проникваща, пулсираща страст.
А сега да стигнем до края...
Още сега, до самата вечност!
Ега ти простака. Тогава, прав ви път!
Щом ще си играем игрички, аз също мога да ви спретна една.
Кауфман...
Здрасти. Знаеш ли, че снощи забрави саксията с доматеното растение?
С удоволствие ще я донеса.
А може и да вечеряме заедно?
А после да отидем на някое кино, където имат климатик.
СЪЩЕСТВОТО ОТ ЧЕРНАТА ЛАГУНА
Филмът ми хареса много.
Но накрая ми стана мъчно за Съществото.
Стана ти мъчно? Искаше да се ожени за момичето ли?
Беше доста страшничък, но не беше лош.
Мисля, че копнееше за малко любов, да се почувства обичан, желан...
Много интересна гледна точка.
Чувстваш ли повея от метрото. Не е ли прекрасно?
Охлажда глезените, нали?
А сега, какво ще кажеш да се позабавляваме още?
Не знам. Май става късничко. - Не е толкова късно.
Утре ми е важен ден. Трябва да се наспя добре.
Какво му е важното на деня? - Ще ме дават по телевизията.
Нали ти разказах за предаването - "Часът на Дазълдент".
А, идва още един влак.
Знаеш ли, тая паста за зъби не съм я пробвал все още.
А трябва. Прекрасна паста е! - Така ли?
Ами да, дори я ползвам. - И я препоръчваш дори на приятели?
Определено. Струва малко повече от обикновената паста,
но проучванията сочат, че... - Все едно слушам реклама.
Ако вярвах на всяка реклама... - На тази може да вярваш!
Какво казваше?
"Той няма да усети, защото целувката ми има свежия дъх на "Дазълдент".
Хайде, стига! - Вярно е! Ще ти го докажа!
E, как е?
Вярата ми в истинността на американската реклама се върна.
Но преди да сменя марката, трябва да съм напълно сигурен.
Не ги разбирам хората като Кауфман. Сигурно изкарва 15 хиляди на година.
Хвърля цяло състояние за африкански статуетки, а няма климатик.
Снощи сигурно беше 38 в спалнята. Също като в пещ.
Горкото ми дете. Направо ужас!
Разбира се, може да прескочиш за малко у нас и да се разхладиш,
преди да се качиш горе в турската баня.
Оставих климатика на най-силно. Сигурно дори е доста хладно.
Добре, но само за малко. - Ами да! Ще се поосвежиш.
Според мен, независимо колко струва, дори хляб да нямаш у дома,
известно е, че през лятото в Ню Йорк без климатик не може да изкараш.
Усещаш ли?
Не знам дали ти казах, но имам климатик във всяка стая.
Не само в хола, а и в кухнята, банята, спалнята...
Върховно! - Отпусни се. Ще забъркам коктейли,
а после ще си поговорим сериозно.
Просто нямам думи!
Е, за какво ще си говорим? За психоанализата например.
Не знам ти колко знаеш за нея, но за мен тя е нещо като хоби.
Обичам да скитам из лабиринта на човешкото съзнание.
Колко ме е яд, че дадох 3.95 долара за този нещастен вентилатор.
За нищо не става. Ще го върна утре и ще си поискам парите.
Дано да не съм изгубила касовата бележка.
Преди 48 часа не се познавахме, а сега сме сами в апартамента ми.
Как стана така? Защо се срещнахме?
Отговорът, естествено, се крие в подсъзнанието.
Ако не го приемат, просто ще доплатя още 3 долара и ще взема по-голям.
Но как ще изкарам тази нощ. Трябва да се наспя.
Наистина ли мислиш, че оная саксия с доматите е паднала просто ей така?
Че е случайно? Няма нищо случайно. Ние движим нещата.
Не си забърсала случайно саксията с доматите, а направо си я бутнала!
Може би ако сложа вентилатора в камерата и я оставя отворена...
и да отворя и вратата на спалнята, да накисна чаршафите в студена вода...
Не, толкова е гадно.
Очевиден модел на поведение. Бутнала си я, за да ме убиеш.
А защо си искала да ме убиеш? Може би... защото ме обичаш?
Бих могла да го помоля да... Сигурно няма да има нещо против.
Много приятен мъж е.
Няма нищо срамно. И под тънкото було на цивилизацията си оставаме диваци.
Мъже и жени, безнадеждно оплетени в една мрежа.
Спускаме се на голяма шейна. Не можем да я спрем или управляваме.
Късно е вече! Началото е поставено!
Какво ще правим?
Мислех по въпроса и...
Да?
Искам да остана тази нощ при теб.
Да преспя тук.
Наистина ли? - Стига да нямаш нищо против.
Въпросът не е там. Не бива да се впускаме сляпо в такива отношения.
Когато казах, че сме диваци, нямах предвид крайните диваци.
Ако искаш да поостанеш тук час-два...
Не ме карай да отивам в тази пещ. Не съм мигнала вече три нощи.
Искам утре да изглеждам добре в предаването. Ще спя тук на стола.
Дори не искам и възглавница. Ще бъда тиха като мишле. Моля те!
О, това е друга работа.
Естествено, че може да спиш тук. Защо не? Все пак не сме диваци,
а цивилизовани хора. - Благодаря. В колко ставаш утре?
Около осем. - Ще ти приготвя закуска.
Закуска ли? Чакай малко!
А ако те види някой когато излизаш в осем сутринта?
Тук живеят доста хора. Един да те види - и с нас е свършено!
Добре, тогава ще стана в шест и ще се изнижа тихо като змия.
Ще се изнижеш ли... Като змия? Още по-лошо!
Ами ако те види някой как се изнизваш в шест сутринта?
Нищо лошо не сме направили. - Така е! Но обществото си има норми.
Закони, правила... Не че вярвам в тях, но трябва да се съобразяваме.
Кой е? - Аз съм. Крахулик.
Какво има, г-н Крахулик? - Тъкмо се прибирам от среща.
С онази, за която ви говорих. Сещате се, нали - с дебелия пудел.
Видях, че свети у вас и реших да прибера килимите.
В 1.30 посред нощ? Да не сте луд?
Обещах на жена ви. Молците сигурно са избродирали вече огромни дупки.
Спокойно! Давам ви честната си дума, че не са. В момента те спят.
Елате утре по-рано, преди да са закусили.
Не може да имаш вяра на молците. Понякога изгладняват посред нощ.
Започват да се оглеждат за ядене и тогава...
Да пукна дано! - Какво има, г-н Крахулик?
Извинете, г-н Шърман. Не знаех какво е положението.
В такъв случай, на кого му пука за молците?
Какво положение?
Молци ли? Нека си гризкат килими, пердета. Много важно!
Давай, човече!
Момент, мога да ви обясня. Сигурно ви изглежда необичайно,
но всъщност е напълно естествено. - И още как!
Лято е, животът е готин, а рибата подскача из реката...
Престанете! Истината е, че младата дама живее в сградата,
и се случи нещо ужасно. - Здрасти!
Ами, здравейте!
Същинска кукла, нали?
Саксията с доматите на младата дама падна на терасата ми. Това е истината.
Радвам се дори, че се отбихте.
Тъкмо ще й помогнете да отнесете саксията горе. Тя е на терасата.
Поливах цветята със шейкъра. - Да, един такъв малък и сребрист...
Виждате, че намеците ви са абсурдни.
Естествено, че греша. Извинявам се на младата дама.
Ама че кукла! - Там отвън, г-н Крахулик.
Каква каша е тук! - Спокойно, имам застраховка.
Благодаря ви и лека нощ.
Лека нощ, госпожице... Как ви беше името?
Внимавайте, тежка е. Не се напрягайте.
Вече се напрегнах когато разнасях цяла вечер онзи дебел пудел.
Лека нощ.
Съжалявам, но виждаш как стоят нещата.
Разбирам. Трябва да се съобразяваме.
Нормално.
Всичко е напълно нормално.
Ще спя. Отивам да спя. Но как ще заспя?
Какво да правя?
Ще напиша писмо на Хелън. Едно много дълго писмо до нея.
Точно така, веслото. Трябва да го изпратя.
Малкият Рики е насред езерото, а няма весло.
Ще го опаковам и утре сутринта ще го изпратя.
На Рики му трябва весло. Трябва да си получи веслото!
Но как се опакова весло? С хартия и канап, с какво друго!
Но откъде да взема хартия с такъв голям размер?
Добре, няма да стане.
В банята има марли. Ще го омотая цялото и ще го облепя с лейкопласт...
И какво? Да го изпратя с линейка?
Ама че тъпо. Хората непрекъснато изпращат весла.
Пощите са пълни с весла. Как ли го правят?
Ама разбира се! Стари вестници!
Гениално! Ще взема дълъг канап и ще ги вържа...
Здрасти!
Забравихме за стълбата. Толкова сме глупави. Лесно беше.
Трябваше само да извадя пироните.
Знаеш ли, може да ги използваме през цялото лято!
Госпожице...
Искам да се изкъпя, да отида на работа...
Моля ви, ставайте... Вървете си!
Трябва да отида на работа.
Моля ви! Значи няма...
Горкото дете! Да работи в Ню Йорк в тази жега,
и то в телевизията, под тези нажежени прожектори...
Сигурно й трябват пари. Живее в голям и скъп апартамент, облича се добре.
Знам колко струват. Купува си вносно шампанско...
Как ли си го позволява? Може би има други доходи.
Хубаво момиче без скрупули винаги намира начини да изкара пари.
Може да завърти главата на някой глупав заможен женен мъж,
да го оплете хубаво в мрежите си и да го опоска до кости.
Има и определение за това. Нарича се изнудване.
Къде е? Сигурно с Крахулик?
Сега са в банката и пребъркват сейфа ми...
Ало, вътре ли сте?
Здрасти и добро утро! Къпя се. Излизам след малко.
Къпе се и скоро ще излезе. Слава богу!
Трябва да и подам една от онези големи хавлиени кърпи.
О, не! Това със сигурност ще бъде поредния ми гаф.
Господи, ако сега дойде някой, кой знае какво ще си помисли.
Препечени филийки за двама, непозната блондинка в банята...
Иди, че обяснявай. Разправяй им как цяла нощ си опаковал веслото.
Всеки може да мине оттук... Че кой пък ли може да е той?
Едгар Хувър, може би? Или пък Хелън?
Хелън е в Мейн. Как може да се отзове тук?
С влака, ето как! С ранния влак.
Я стига, защо ще идва в Ню Йорк?
Защо ли? Защото ме подозира. Някой й е подшушнал нещо.
Кой ли може да бъде? Крахулик, кой друг!
Снощи видя момичето тук, и се е обадил на Хелън.
Изопачил е нещата... Изпял й е всичко.
Идва с влака. Знаех си аз. Пристигнала е вече на гарата.
Сега е в таксито и е на път за насам. Ще се появи след секунда!
В къщата има жена! Усещам го!
Не, Хелън, не е вярно! - Не ме лъжи, Ричард!
Кой ти каза? От къде знаеш? Крахулик, а?
Точно така. Накарах го да те следи. От месеци те следи!
Този Крахулик...
Не се казва Крахулик. Частен детектив е - Джони Долар.
Какво възнамеряваш? - Ще те застрелям.
Хелън, ще ти обясня всичко - филийките, душа... всичко!
Момичето е от Денвър. - Не си хаби думите.
Кауфманови нямат климатик, макар да имат скъпи статуетки.
А в магазина не й приели вентилатора защото не пази касовата бележка.
Оставих я да спи в леглото ни защото горе е същинска пещ.
Честно, Хелън! Аз просто опаковах веслото.
Ричард, поне не замесвай веслото на невинното дете в тази гадост!
Хелън, ти си направо луда. Няма да ти се размине.
О, напротив! Има и неписани закони. Сбогом, Ричард!
Ще отидеш на електрическия стол! - Ще ми дадат медал!
Съпругите на Америка ще ми дадат медал!
Хелън, умирам... Дай ми една цигара.
Цигара ли? Помниш какво ти каза д-р Мърфи за пушенето.
Цигарка...
Само една цигара, д-р Мърфи.
Една за из път... За дългия път, който ме чака...
Здрасти! Какво правиш? - Искам цигара...
Ето ги на масата.
Какво ти става? - Мъртъв съм. Не ми остана душа.
Защото заради мен не спа в леглото си, а на дивана.
Аз трябваше да спя тук. Толкова съжалявам.
Не е виновен диванът, а жена ми.
Разбрала е за нас и ме застреля. - Какво?
Пет пъти в гърба и два - в корема.
Май си сънувал кошмар.
Аха, сигурно.
Стига, всичко е наред.
Заради въображението ми е. Някои имат дюстабан, други - пърхот.
А аз - развинтено въображение.
Много е шик да имаш въображение. Аз нямам никакво.
Други качества да, но не и от това. - Тъкмо приготвях закуската в кухнята
и ми хрумна, че ако жена ми се върне и те завари под душа,
а аз да пека филийки, направо щеше да ме застреля.
Разбира се! Ако бях омъжена и заваря мъжа ми да пече филийки,
а някаква блондинка да се мотае под душа, щях да го гръмна!
Наистина ли? - Бум, Бум!
Право в главата!
Е, хайде, успокой се! Измислил си го!
Така е. Не мисля, че би стигнала чак дотам, че да ме застреля.
Щеше да се вбеси и да се разплаче, или да хвърли някой пепелник...
Да хвърли пепелник? - Дори и това не би направила.
Ако те беше заварила под душа, знаеш ли какво щеше да си помисли?
Че си водопроводчик. - Блондинка водопроводчик?
Наистина! Тя ми вярва безрезервно. - Защо, не те ли обича?
Обича ме, но и се тревожи за мен.
Получих ужасна кашлица от цигарите и тя ме накара да ги откажа.
О, наистина ме обича. - Не те ли ревнува?
Изобщо, а и защо да ме ревнува?
Може ли да ревнува човек, който носи служебно куфарче
на когото в 9.30 така му се приспива, че едва държи очите си отворени?
Вярва ми. Дори не би й хрумнало...
Миналата Коледа се върнах от банкета в службата с червило на яката.
А Хелън ми вика: "Скъпи, какво е това на яката ти? Боровинков сос ли е?"
Лоша работа. - Беше ме целунала г-ца Брейди.
Хубаво момиче няма да ме хареса. Ще предпочете Грегъри Пек.
От къде знаеш? - Така мисля.
Откъде си толкова сигурен? - Не знам, но предполагам, че...
Мислиш, че всички момичетата са тъпи.
Че когато срещнат някой изтупан кретен с кариран костюм,
който като тигър се пъчи наляво и надясно
и сякаш казва: "Толкова съм готин, направо съм неустоим!",
и от това те загубват и ума и дума по него?
Не си падат по такива.
Но може би в стаята, там някъде в ъгъла има друг мъж.
Той може да е нервен и срамежлив, дори стеснителен.
Първо го отминаваш, но после усещаш,
че е нежен, мил и внимателен,
и ще се държи с теб също така нежно и почтено.
Ето това е наистина вълнуващо.
Ако аз бях твоя жена, щях да те ревнувам много.
Страшно много ще ревнувам!
Мисля, че си много шик.
Благодаря.
Няма ли да отвориш? - Кое?
Звъни се.
Върви! А аз ще приготвя филийките.
Том Макензи?
Добро утро, Дики!
Защо си тук? И не ми викай Дики! - Току-що пристигам, имам среща.
На кафе ли ухае тук? - Не!
Добре че те заварих. Тук съм по неотложен семеен въпрос.
Сигурен ли си, че не мирише на кафе? - Напълно. Какъв е този семеен въпрос?
Щях да пътувам и Хелън ме помоли да се отбия и...
О, Хелън, така ли! Радвам се, защото трябва да си поговорим с теб.
Какво има Дики? Държиш се странно.
Мислиш, че е много хитро да слагаш капаци на конете!
Какви ги дрънкаш, какви наочници? - Без каруцар, без други хора наоколо.
Да не си пил? - Не, не съм пил.
Снощи си разхождал Хелън с каруца. - Не, тя беше с други хора.
65 човека. И пътуваха не с каруца, а по-скоро с автобус.
Това е твоята версия. - Аз не ходих. Имам сенна хрема.
Я гледай ти? - Получих я когато бях в казармата.
Докторът ми пъхна голям тампон в носа и почна да рови дълбоко...
"Дълбока, проникваща, пулсираща страст.
А сега да стигнем до края! Още сега, до самата вечност"...
Знам ги аз тия.
Наистина си пиян. - Изчезвай! Ако Хелън иска развод...
Развод ли? - Категорично отказвам!
Хелън ме прати само да взема веслото на Рики.
Ще го опровергая във всеки съд. Защото мога да обясня всичко.
Стълбата, филийките, блондинката в кухнята...
Чакай малко, Дики. Каква блондинка в кухнята?
Искаш да знаеш, а? Може пък да е Мерилин Монро!
Пиян до козирката, и то в 8.30 сутринта!
Ще наема шест адвокати, ще подкупя съдиите, но няма да получи развод!
Чуй ме, Хелън не иска развод!
Иска единствено веслото на Рики!
Веслото на Рики? - Другите момчета карат каяците си,
а горкият Рики ги гледа, защото не си му изпратил веслото!
Значи тя иска ти да го занесеш? Едно да ти е ясно!
Ако трябва някой да го занесе, това ще бъда лично аз.
Така ми се иска да те фрасна по носа! - Защо?
Защото си нафукан кретен - затуй! Изтупал си се в скъпо костюмче
и се перчиш: "Толкова съм готин, направо съм неустоим!"
Едно да знаеш - Хелън ме обича. - Естествено, че те обича!
Обича ме, защото съм мил, нежен, срамежлив, стеснителен, и грижовен!
Закуската е готова!
Познаваш ли го? - Том Макензи, мой добър приятел.
Приятно ми е. - Дошъл е за веслото на Рики.
Аз ще му го занеса. - Идвам за килимите в удобно време...
О, да пукна дано! - Почакай малко, върни се!
Ако искаш да изнесеш нещо, вземи онова там.
Това ли? Какво да го правя? - Не знам, каквото искаш.
Сложи го в нафталин. Каквото и да е само го разкарай от тук.
Вечно влача - първо дебелия пудел, после саксията, а сега и този...
Ще се радвам жените ни да се върнат, за да настъпи спокойствие.
Мога да хвана влака в 8.47 ч.
Съжалявам, няма да остана за закуска. - Не се извинявай.
Обади се в издателството и кажи на г-н Брейди, че искам 2 седмици отпуск.
Кажи му, че отивам да разпускам.
А ти защо не останеш тук? Всичко е на твое разположение.
Има мартини, климатик и всичко друго, което си поискаш.
Благодаря. - Е, май това е всичко.
Само още нещо. - Какво?
Едно послание за жена ти.
Не го изтривай. Ако го помисли за боровинков сос,
кажи й, че чавка й е изпила ума.
Чакай!
КРАЙ
Превод и субтитри СИНЕАСТ (Registered Trademark)