Р А Н
Стрелата, която повали глигана,
бе на господаря Ичимонджи.
Да пием за него!
Лукавият стар звяр
изскочи точно пред мен.
Конят ми се изправи на задни крака и преди да се прицеля, паднах.
Татко... Ще изпечем ли глигана?
Беше стар. Кожата му е жилава и мирише.
Несмилаема е.
Като мен, стария Хидетора.
Бихте ли ме изяли? - Ще заседнеш на гърлата ни.
Затова се включих в лова ви.
За да подсилим приятелството си. - Аз също.
Ще споя връзките между династиите на Ичимонджи и Аябе.
Ще дам дъщеря си за жена на сина ти Сабуро.
Чакай! Това е моето намерение.
Господарю Ичимонджи, този ден е подходящ...
Дай ни отговора си.
Коя ще избереш за Сабуро?
Моята дъщеря или тази на господаря Аябе?
Не е лесно да реша.
Две дъщери за един син.
Жалко, че Джиро, вторият ми син, вече има жена.
Киоми! Забавлявай ни!
От далечната планина...
От близката планина...
Кой идва - скок-подскок?
И подава хубавите си ушички?
Заек!
Само един ли, Киоми?
Аз мисля, че са два.
Подскачат тук, за да ги изяде татко.
Сабуро, колко невъзпитано!
Дръж си езика зад зъбите!
Шогунът е уморен.
Да се оттеглим, докато се събуди.
Това не е присъщо на татко.
Само се преструва, че спи.
Как иначе да запази приличие след обидата на Сабуро?
Сега само ловува.
Едно време разгромяваше цяла армия, без да се задъха.
Не е любезно към гостите ни.
Киоми, събуди го.
Татко ме тревожи.
Днес почти не хърка.
Татко, какво има?
Болен ли си?
Сънувах...
Сънувах сън.
Намирах се в причудлива страна.
Накъдето и да погледнеш - пустош.
Вървях ли, вървях, ала не срещнах никого.
Виках, крещях, но никой не отговори.
Бях сам.
Сам в целия свят.
Усетих студ...
Каква глупост!
Гласът на Таро ме върна обратно.
Видях обичните си деца.
Таро...
Джиро...
Сабуро...
Татко, не съм те виждал такъв!
Нещо не е наред. - Сабуро, замълчи!
Бъди благодарен за обичта му.
И аз съм изумен. Не мога да повярвам на ушите си.
Обикновено иска само да му се подчиняваме.
И това е проява на обич.
Добре.
Обмислях нещо.
И стигнах до решение.
Искам да го споделя с вас.
Сега е подходящ момент,
докато с нас са господарите Фуджимаки и Аябе.
Доведете ги.
Аз, Хидетора Ичимонджи,
съм роден в онзи малък замък в планината.
По онова време цялата равнина кипеше от постоянни сражения.
Мнозина господари си съперничеха за власт.
На 1 7-годишна възраст. ..
развях знамето си над замъка.
Водих война 50 години...
и най-после равнината стана моя.
Издигнах знамето си над главния замък.
Прекарах повече години, за да се сражавам с тези двама мъже.
Сега дойде моментът да затворим конете на войната в конюшня
и да отпуснем юздите на мира.
Но старият Хидетора вече е на 70 години.
Затова прехвърлям цялата власт над всичките ми владения...
на най-големи ми син Таро.
Господарю, твърде прибързано е.
Ни най-малко.
Мислих надълго и нашироко.
Идва моментът да се оттеглиш
и да дадеш поводите на по-млади ръце.
Казвам ви, този момент е сега!
Това е моята воля.
Сега Таро е глава на династията Ичимонджи и господар на тези земи.
Ще се пренеса от главната във външната кула на замъка.
Ще задържа конвой 30 души, титлата и символите на шогуна.
Но истинското водачество ще поеме изцяло Таро.
Очаквам всички да се подчините!
Аз ще се подчиня.
Но какво ще стане с мен и Сабуро?
Какви са намеренията ти за нас?
На вас, Джиро и Сабуро, давам втория и третия замък
с прилежащите им земи.
Ще поддържате Таро в първия замък.
Аз ще бъда ваш гост.
Ще обикалям всеки замък поред
и ще изживея оставащите ми години.
Колко е тежка старостта...
Аз ще говоря.
Уважавам желанията ти и съм благодарен за доверието,
но те моля да премислиш.
Защо?
Макар да съм най-големият ти син, не бих могъл да заема мястото ти.
Тази задача е непосилна.
Винаги се моля на Бога на войната животът ти да продължи 100 г.,
пък и това да значи да съкрати моя.
Каква красива реч! Аз не мога да говоря така ласкаво.
Щеше да ми бъде неудобно.
Не бъди жлъчен. Намекваш, че Таро само ме ласкае?
Не обръщай внимание на Сабуро.
Аз изпитвам същото като Таро.
От всичко най-много искаме да останем зад твоята закрила.
Но вече е наш ред да те закриляме от безмилостните стрели на живота.
Добре казано, Джиро.
Донеси ми колчана!
Счупи стрелата на две.
Ще можеш ли?
Съберете ги заедно
и опитайте отново.
Една стрела лесно се чупи,
но не и трите заедно.
Когато Таро изпадне в беда,
ако обедините силите си, династията Ичимонджи ще бъде в безопасност.
Дори в сноп три стрели може да бъдат счупени.
Пак с твоите лудории!
Не се дръж като глупак. - Ти се държиш като глупак.
Планът ти е абсурден. Или си оглупял от старост, или си луд.
Тишина!
Не обиждай баща си.
Какво безумие изрекох?
В кое е старческото ми оглупяване? - Ще ти кажа.
В какъв свят живеем?
Лишени сме от вярност и чувства. - Известно ми е.
Така и трябва да бъде! Ти проля океан от кръв.
Не показа ни милост, ни жалост.
И ние сме деца на това време, закърмени в съперничество и хаос.
Ние сме твои синове, но разчиташ на нашата вярност.
В моите очи това те прави глупак.
Изкуфял глупак!
Така значи!
Казваш, че един ден ще забравиш, че съм твой баща.
И ще ме предадеш? - Още едно безумие.
Предателят предава ли себе си? - А за братята си ли говориш?
Завижда на положението на Таро.
Затова ли ме оклеветяваш?
Брат или не, внимавай какво правиш!
Урокът ти за трите стрели бе напразен.
Единството на тримата синове е разцепено.
Потъпкваш желанията на баща си?
Родители и деца не могат ли да живеят заедно в този свят?
Добре, щом така искаш.
Прекъсвам връзката помежду ни!
Вече не те познавам. Да не те виждат очите ми!
Не бива!
Мълчи, Танго.
Грешките ми бе, че го обичах прекалено.
Разглезих го.
Аз съм виновен, че е тъй дързък,
но е късно за съжаления.
Когато плътта е разядена, дори нашата кръв я разкъсва!
Чакай! Младият господар Сабуро е прям, може би дори непочтителен,
но думите му са откровени и извират от сърцето.
Помисли добре. Ще разбереш, че той не греши.
Тихо! - Ще говоря!
Махай се! - Ще остана!
Проявяваш неподчинение?
Мой дълг към теб е да кажа мнението си.
И да размахваш меча, няма да помръдна.
Отмени туй прибързано решение.
И ти си безочлив колкото него! Няма да го допусна!
Заточвам и двамата! - Татко!
Каква злочестина!
Какво ще правиш сега?
Скърбя за татко, не за себе си.
Какъв ужас го чака...
Танго, ти си глупак.
Защо? - Задето ме защити и той те прокуди!
Мястото ти е при татко.
Той се нуждае от теб.
Следят ни!
Чакай, зетко.
Защо бягаш?
Зетко ли? - Изслушай ме.
Ти си в немилост, прокуден от земите си.
С господаря Аябе присъствахме на злочестата случка.
Ти си изгнаник и си докаран до просешка тояга.
Прощавай за оскърблението. Искам да кажа...
Не мога да намеря думите. - Аз те разбирам.
Господар не жени щерка си за просяк. - Разбира се.
Не, чакай!
Господарят Аябе отхвърли брака.
Но на път за вкъщи аз се замислих за невероятното ти държание.
Хареса ми как изрази мнението си. Имаш силен характер и смелост.
От теб ще излезе чудесен зет.
Върнах се обратно, но ти вече беше си тръгнал.
Предложението ми интересува ли те?
Че откъде да знам?!
Тогава си добре дошъл в дома ми, докато го премислиш.
Ти също, Танго.
Ти си честен и лоялен.
Ще имам полза от теб. Ще дойдеш ли?
Благодаря за щедростта.
Ала не мога да приема.
Както и да се предреша,
няма да изоставя шогуна.
Какво става? - Наложниците на Хидетора се местят.
Препречват твоята свита.
Възмутително!
Сега аз съм господарката тук. Трябва да дадат път.
Моите жени коленичат пред съпругата на Таро?
Недопустимо!
Защо го казваш?
Ти му предостави главната кула.
Съвсем нормално е.
Дарява къщата си... Дарява земята си...
Заради тази щедрост заслужи той нова титла.
Господарят на оризищата. Плашилото!
Глупак ли ме наричаш?
Не, глупакът съм аз.
Задето ти служа за посмешище.
Но и ти стана за смях, като загуби кулата си.
Знаеш ли, Каеде...
Гледката е по-хубава...
сега, когато всичко е мое.
Доколкото помня,
тук бе окачено едно знаме.
Да. Знамето на татко и неговите шлем и броня.
Къде са? - Дадох ги на хората на татко.
За бронята е все едно, но знамето...
Господарю мой, мястото му е при главата на династията Ичимонджи.
Но татко запазва титлата и символите си.
Без тях ти си просто сянка.
Накъде биеш? Той бе пределно ясен, че сега аз съм владетелят.
Тогава се дръж като такъв.
Знамето ли искате?
Абсурд! Да вземате каквото сте дали...
Господарят Таро заповяда!
Вижте господаря, кратуна на вятъра...
Мята се насам...
Полюшква се натам...
Върти се накъдето духне вятърът.
Кух, клати се от кулата, там, на високо.
Не е ли смешно?
Злодей! Ще ти дам един урок!
Вижте господаря, кратуна на вятъра...
Мята се насам...
Полюшква се натам...
Върти се накъдето духне вятърът.
Кух, клати се от кулата, там, на високо.
Колко смешно!
Огура идва.
Нося вест. Господарят Таро прави семейна сбирка.
Ще отпразнува прехвърлянето на властта.
Кани почитаемия си баща.
Теб също, господарю Икома.
''Семейната сбирка'' само от нас ли се състои?
Заповядай, тъсте, няма ли да седнеш?
Да седна по-ниско от теб?
Кой съм аз?
Почитаемият баща на моя съпруг.
Само това ли?
А шогунът умрял ли е?
Не се шегувай. - Не се шегувам!
Запазвам титлата и положението си.
Забрави ли? - Не, разбира се.
Но ти забрави, че предаде пълната власт на мен.
Какво искаш? Подарих ти замъка.
Изнесох се, намалих конвоя си.
Може да са малко на брой, ала са доста необуздани.
Каква е тази песен?
Като става така, как да се покоря?
Те са воини и са непринудени по душа.
Обичат комичните песни. - Прекаляват!
Тази песен осмива мен.
Моят страж защитаваше честта ми.
Ала ти все пак го уби.
Не мога да го позволя.
Този път ще си затворя очите.
Но трябва да ми обещаеш, че няма да се повтори.
Ще подпишеш това писмо и ще го запечаташ с кръвта си.
''Клетва''.
Каква безсмислица!
Прочети го!
''Клетва''.
''Първо: Отстъпвам на Таро Такатора владенията на Ичимонджи.
Второ: Избирам го за единствен владетел на династията Ичимонджи.
Трето: Макар да съм баща на Таро,
ще се подчиня на неговата власт и ще се съобразявам с нея.
Кълна се във всички богове. Да ме накажат, ако не се подчиня.''
Трябва да го подпечатам с кръвта си? Тази глупост?
Всичко написано
бе огласено от самия теб пред свидетели.
Какво ще се промени, ако го подпишеш?
Ти син ли си ми? - Какво искаш да кажеш?
Това уважение на син ли е?
Кокошката кълве петела
и го кара да кукурига.
Няма да стоя тук!
За щастие...
Имам и друг син.
Благодаря, постъпи добре.
Родена съм и съм отгледана в този замък.
Той бе на моя баща.
Напуснах го, за да се омъжа за теб.
След венчавката баща ми и братята ми отслабиха бдителността си.
Хидетора ги уби.
Сега отново съм в замъка на моето семейство.
Колко копнеех за този ден!
Ето там майка ми си отне живота.
Татко идва насам.
Брат ми го е прогонил.
Казва, че татко става все по-чудат и не е разумно да го приютя тук.
Съветникът на татко, Икома, е посветен в плановете на брат ми.
Тази суровост е неприсъща на господаря Таро.
А ти, господарю, защо не предприемаш нищо?
Има право. Ти трябва да наследиш шогуна.
Господарят Таро е мекушав.
Залогът е голям. Рискувай.
Това значи ли,
че сте готови да рискувате с мен? - Категорично.
Кучетата предават стопанин, който се отказва от лова.
Надуй рога, иначе ще станеш плячка.
Как вият кучетата!
Признавам, че не е честно.
Роден съм 12 месеца след Таро, а цял живот пълзя в краката му...
Да строшим оковите! - Само така, господарю!
Не се облизвайте още.
Таро е лесна плячка.
Жена му Каеде е съвсем друго нещо.
Вярно е.
Тя е идеална партия за теб.
Защо не му я отнемеш? - Не ставайте нагли.
Да не подценяваме татко.
Още има трийсет воини.
Всеки е равен на хиляда.
Скоро той ще дойде тук и те заедно с него.
Предложения?
Отвори портите!
Хидетора е тук!
Първо ще потърся Суе.
Кажете на Джиро, че искам да го видя.
Суе!
Хвала...
Хвала на Вечния западен рай.
Хвала на вечния Буда...
в неговите милиони проявления.
Хвала на Амида Буда.
Знаех, че ще бъдеш тук. - Тъсте!
Без официалности.
Доста време мина.
Нека те погледна.
Лицето ти още е тъжно.
Когато те видя, къса ми се сърцето.
Става по-лошо, когато се усмихнеш.
Изпепелих замъка ти. Майка ти и баща ти загинаха.
А ти ме гледаш така...
Погледни ме с омраза.
По-лесно ще го понеса.
Хайде, мрази ме!
Не те мразя.
Всичко е предрешено в предишните ни животи.
Буда държи всичко на този свят.
Пак Буда! Той си отиде от този зъл свят.
Пазителите му са в изгнание, прокудени от гнева на Ашур.
Не можем да разчитаме на милостта на Буда.
Ето къде си бил, Джиро.
Идвам да ти гостувам.
Разочарован съм от Таро. - Знам всичко.
Брат ми ми разказа всичко в писмо.
Таро ти е писал?
Пише, че стражите ти били непокорни и груби.
Теб ще приема благосклонно.
Но не мога да пусна воините ти зад стените на замъка.
Какво значи това?
Да вляза сам и да оставя хората си да гният навън?
Брат ми е глава на клана. Длъжен съм да му се подчиня.
Ако не ти харесват условията му,
може би ще е най-добре да се върнеш и да му се извиниш.
Да се извиня на Таро?!
Да се върна?!
Спрете!
Господарю Курогане, господарю Ширане!
Какво означава това?
Господарю Икома!
Заповед от Хидетора.
''Пристигнахме неочаквано.
Замъкът не е подготвен.
Оттеглете се и чакайте навън.''
Достатъчно.
Разбирам.
Ти също...
Същият си като Таро.
Искаш да се отървеш от мен. В тежест съм ти.
Не е вярно.
Ако бе сам, щях да те посрещна с отворени обятия.
Шогунът не ходи никъде сам.
Ти се отказа от властта си.
Нямаш нужда от охрана.
Само птиците и зверовете...
живеят в усамотение.
Чух достатъчно оправдания.
Отворете портите!
Спокойно.
Не за да влязат хората ми, а да си тръгна аз!
Отворете портите!
Сега ги затворете!
Няма да те погледна повече.
Никога!
Селата са изоставени.
Няма и зрънце ориз.
Селяните са взели всичко и са избягали в планините.
Господарю!
Трябва да идем в третия замък.
Там отвоюва първата си победа. Върни се там, откъдето започна.
Не, Икома!
Дори да го сторя,
гладен ли да скитам из равнината?
Мисли с главата си.
Как да ме посрещнат радушно,
като аз прокудих господаря на замъка?
По заповед на господаря Таро Такатора,
глава на клана Ичимонджи,
завладявам този замък.
Отворете портите!
Без нашия господар Сабуро замъкът не значи нищо за нас.
Оставяме ви го.
Ще го последваме и ще загинем за него.
Чухме, че е при господаря Фуджимаки.
Ще идем при него.
Това е Танго!
Нося ориз, фасул, сливи.
Проследих те и видях страданията ти.
Макар и заточен, още съм твой верен слуга.
Това наистина ли е Танго?
Чакай!
Не приемай милостиня от селяни.
Един самурай ще умре от глад, но няма да проси.
Селяните са дръзки.
Опожарете селата им!
Чакай, господарю!
Не обвинявай селяните.
Избягаха, за да не престъпят указа на Таро.
Какъв указ?
Осъден си на изгнание.
Всеки, който ти помогне,
ще умре.
Сега разбирам.
Ти се опита да ме предупредиш.
Смей се, Танго.
Злочестият Хидетора.
Отхвърлен от децата си,
прогонен от замъците си,
без покрив над главата.
Има къде да отидеш, господарю.
Младият господар Сабуро намери убежище при господаря Фуджимаки.
Иди при него.
Не, не мога!
Как да го погледна в очите?
Чуй ме!
Сабуро мисли за твоето благополучие.
Маскиран съм така
и те проследих чак дотук
благодарение на него.
Той ме прати да те пазя.
Нося вест. Хората на Сабуро изоставиха замъка.
Отидоха при господаря Фуджимаки.
Заговорът на Фуджимаки е ясен.
Първо привлича Сабуро на своя страна, после воините му.
А накрая и теб.
Ичимонджи се борят помежду си,
а той завзема земята ти.
Лъжа! Не е такъв човек!
Трябва да идем в третия замък.
Генералът на Таро го е превзел. - Огура? Няма да ни докосне с пръст.
Какво надушвам?
Ужасна воня!
Огура има само неколцина воини.
Лесно ще ги победим.
Конят ми!
Да, побързай! ''Адът винаги е под ръка, за разлика от рая.''
Върви отзад, ако те е страх!
А ние...
само казахме истината.
Врагът! Врагът ни нападна!
Знам! Извикай Икома и Огура! - Това е капан. Изиграха ни.
Обкръжени сме, разгромиха ни.
Наистина сме в Ада.
Господарят Таро е убит.
Какво?! - Истина е.
Заблуден изстрел от кулата.
Случайностите на войната.
Съдбата е по-благосклонна към теб.
А татко?
Той ще извърши сепуки.
Загубени сме! - Пригответе се!
Сбогом, господарю!
Връщай се.
Господарю Джиро!
Жребият е хвърлен, не се колебай.
Щом избра този път, следвай го.
Той води към пълна власт.
Вече няма връщане назад.
Господарю!
Полудял ли е? - Така ще е най-добре.
Какви ги говориш?
Моля те, господарю. Ела на себе си!
В един безумен свят само лудите са нормални.
Какво виждаш?
Прости ми.
О, прекрасно! Отслабеният ум вижда слабостите на сърцето.
Какво чудо!
На таз обрулена равнина виждам
всички онези, които погубих.
Призрачна армия...
Един по един те се носят насам...
Изправят се пред мен.
Кой е?
Пътници, подгонени от бурята.
Пусни ни да пренощуваме.
Къщата ми е твърде бедна за гости. - Не искаме специално внимание.
Съжалявам, трябва да бъда сам.
Защо? Болен ли си?
Не. - Тогава ни пусни.
Не мога.
Този, който търси подслон, е самият шогун.
Влизаме.
Господарят ни бе покосен от болест.
Целият е мокър. Донеси нещо да го завием.
Студено ми е.
Танго.
Дойде на себе си.
Много жалко. По-добре да е луд.
Танго!
Чуй ме.
Аз, Хидетора,
бях нападнат от собствените си синове.
Бях предаден от своя васал.
И това не е най-лошото.
Заради мен верните ми воини загинаха напразно.
По волята на съдбата
само аз оцелях.
Аз, който трябваше да умра.
Ей, ти! Жено!
Не съм жена.
Тъмно е, донеси светилник.
Нямам светилник.
Нямам нужда от такъв.
Толкоз ли е слабо зрението ти?
Ти братът на господарката Суе ли си?
Младият господар Цурумару? - Да.
Цурумару?!
Доста време мина...
Господарю Хидетора.
Помниш ли ме?
Как мога да те забравя?
Бях малко момче.
Но как да забравя човека, който опожари замъка ни?
Който в замяна на живота ми,
ме ослепи?
Старая се да бъда като сестра си.
Да се моля на Буда и да се освободя от омразата.
Ала нито един ден не забравям!
Нито една нощ не спя спокойно.
Съжалявам, че не мога да те посрещна...
както подобава на шогун.
За щастие сестра ми ми подари флейта.
Ще ти посвиря.
Тъй като нямам нищо друго,
ще ти покажа гостоприемството на сърцето.
Това е единственото удоволствие,
което ми остана.
Снахо, това е косата на брат ми.
Той загина в битката и за жалост на мен се пада
да донеса тази скръбна вест.
Огура...
Къде е тялото на съпруга ми?
В тази горещина бе твърде неприятно да го излагаме на показ.
Изгорихме го на място.
Изпълнихме погребалните ритуали в един храм.
Огура!
Къде са бронята и шлемът му? - Ти ми се подиграваш.
Аз ги нося.
Със сигурност ги разпознаваш.
Разбира се.
Ала не съм си представяла,
че ще ги носиш тъй скоро след смъртта му.
Затова избрах да не ги виждам.
Изненадваш ме.
Мислех, че брат ми ще бъде доволен
да ме види в своята ризница.
Колко глупаво от моя страна.
Прощавай.
Помогнете ми да я сваля!
Снахо, сега ще ме съблекат гол.
Икома и Огура, вие се потрудихте добре,
за да защитите интересите ни,
за да защитите интересите ни.
Ние сме признателни и даровете са знак за благодарност.
Но те са и дарове на раздяла.
Сбогом.
Според господаря Джиро не е разумно да ви задържи на служба.
Който предаде един господар, може да предаде и друг.
Много мъдро гледище.
Естествено, вие сте разочаровани, ала не проявявайте недоволство.
Ясно ли е? Тъй да бъде.
Господарката Каеде е тук.
Нека влезе.
Приеми извиненията ми за невъздържаните думи.
Срамувам се. - Неприятната случка е забравена.
Тогава ми кажи, че баща ти е загубил разсъдъка си.
Това би ти доставило удоволствие.
Какво имаш предвид?
Говоря откровено, без да украсявам мислите си.
Прощавай, ако съм те обидил.
Сигурно мразиш баща ми заради това, което стори на семейството ти.
Или греша?
Сега е мой ред да бъда откровена.
И ти се радваш като мен.
Господарю Джиро, сега ти си глава на династията Ичимонджи.
Този шлем по право е твой.
Не съм сляпа!
Ти уби брат си и открадна титлата му!
Приготви се да умреш! - Не!
Дори сега ли отричаш?
Не убих аз брат си.
А кой?
Говори! Кой беше?
Курогане. - Двуличник!
Ти си дал заповедта, но няма да си признаеш вината.
Какъв предводител!
Огъваш се толкова лесно.
Сега аз ще ти кажа истината!
Смъртта на Таро не ме засяга.
Това, което ме интересува, е моето бъдеще.
Няма да бъда вдовица с остригана коса,
нито монахиня с обръсната глава.
Този замък бе на баща ми.
Няма да го напусна!
Обмисли добре молбата ми.
Аз, от своя страна, няма да кажа нищо
за гнусните ти престъпления.
Няма да те порицая, нито ще говоря срещу теб.
Ако го сторя, шогунатът ще се разцепи.
Но никога не забравяй...
Мога да те унищожа!
Споразумяхме ли се, господарю Джиро?
Господарю...
Да, снахо?
Снаха? След това, което правихме току-що?
По право...
трябва да бъда...
твоя съпруга.
Имам съпруга - Суе.
И аз ще бъда само твоя наложница?
Не...
Ти си мой.
Никоя друга няма да те има.
Не плачи, Каеде.
Няма да си само наложница.
Ще бъда, докато Суе е господарка.
Ще се погрижа за нея.
Как?
Ще се разведа с нея.
Аз не искам това!
След преживения екстаз не мога да търпя друга жена,
която е познала ласките ти.
Такава жена не бива да остава жива!
Виж докъде стигнахме.
Ако съдбата бе благосклонна, Цурумару щеше да живее тук.
Ти намери подслон в руините на замъка, който изпепели.
Неведението наистина е блаженство.
Шлемът ти, господарю.
И перата ти.
Каква величествена осанка!
Помощ, идват демони.
Двама!
Предатели! Ще си платите!
Не, чакай! Нека ти обясним!
Спестете си приказките. Знам всичко за вашата измяна.
Господарю!
Умри, предател!
Джиро уби Таро!
Лудостта спаси Хидетора.
Ако възвърне ума си,
и той ще бъде погубен.
Джиро е убил Таро, господарят е на ред.
Трябва да го заведем при младия господар Сабуро.
Де да можехме.
Спомена ли Сабуро, той побягва.
Не смее да се изправи пред него.
По този въпрос е с ума си.
Господарю...
Какво ще кажеш за младия господар Сабуро?
Искаш ли да го видиш?
Единственият изход е да доведем Сабуро тук.
Може той да го вразуми.
Ще се върна възможно най-скоро.
Грижи се добре за него.
Господарю...
Господарката Каеде те води за носа.
Ако искаш да се ожениш, хубаво.
Защо трябва да убиваш господарката Суе?
Понякога убийството е необходимо.
Ала да погубваш някого от прищявка?
Заповедта е неразумна.
Трябва да откажа.
Курогане...
Във втория замък има ли достатъчно сол?
Разбира се. Защо?
Когато донесеш главата й, първо я осоли.
Иначе в тази горещина няма да можем да я погледнем.
Господарката Суе е красавица. Няма да е учтиво спрямо нея.
Тъй като ще отидеш лично, едва ли ще се обърка нещо.
Направи го както ти е угодно.
Защо да стоя с този луд старец?
Ако скалата, на която си стъпил, започне да се търкаля, спасявай се.
Иначе ще те повлече и ще те смачка.
Само глупак би останал отгоре й.
Къде се намираме?
В рая!
Като се замисля...
Цял живот...
съм му бил бавачка.
Добро момче...
Сладки сънища.
Аз, Курогане, се върнах.
Ела!
Благодаря, че свърши толкова бързо.
На твоите услуги, господарке.
Донесох предмета,
както ми нареди.
Бъди така добра да го огледаш.
Аз ще я погледна първа.
Какво е това?
Прекаляваш с шегите!
Какво има?
Я виж!
Господарката Суе е била предрешена лисица.
Стига номера!
Това е статуя от светилище!
Хитра лисица. Първо става човек...
А после се превръща в камък.
На глупачка ли ме правиш? - Разбира се, че не.
Тъдява има много лисици.
Лошото е, че приемат човешки облик.
Внимавай, господарю.
Често се въплъщават в жени.
В Централна Азия една лисица прелъстила император Пан Цу.
Накарала го да избие 1 000 воини.
В Китай се оженила за император Ю и опустошила страната.
В Япония, като принцеса Тамамо, предизвикала хаос в двора.
Превърнала се в бяла лисица с девет опашки.
После й загубили дирите.
Някои хора твърдят, че се е настанила тук.
Затова се пазете, господарю.
Така ли спазваш уговорката ни?
Заговорничиш с Курогане, за да ме унижиш!
Не, грешиш! - Недопустимо е!
Това е дело на Курогане.
Вечно този Курогане!
Той ли е единственият ти васал?
Злодеят, убил Таро.
Героят, който спасява Суе.
Двуглаво чудовище!
Това ли е ''дясната ти ръка''?
Докато не донесеш главата на Суе, няма да ме видиш повече!
Сестро, флейтата ми!
Нямаме време. - У мен е от малък.
Какво да правим? - Курогане каза, че ще те подгонят.
Аз ще се върна за флейтата.
Краката ти са стари. Аз ще ида.
Близо до руините на замъка сме. Иди там и се помоли за покойниците.
Може да не се върнеш повече.
Цурумару, да побързаме!
Виждам нашия замък.
Поне това, което е останало.
Накъде, сестро? - Натам.
Накъде?
Земята и небето си смениха местата.
Аз бях шутът и го разсмивах.
Сега монетата се обърна.
Не мълчи като пукал, кажи нещо.
Ти говориш безсмислици, а аз - истината.
Ще видим какво ще излезе.
Хайде, старче!
Яйцето на змията е бяло и чисто.
На птицата е петнисто и измърсено.
Това е замък.
Ето стена...
Птицата оставя петнистото яйце и взема бялото.
Странно... - Яйцето се пука и изскоква змийче.
Небето е над стената.
Защо? - Змията изяжда птицата.
Къде съм?
Кой съм? - Глупавата птица!
Сабуро...
Боли.
Аз съм червей, не ме смазвай!
Кой ще си направи труда да смачка червей?
Кой си ти?
Плаче ли някой?
Кой ридае?
Адът! Човекът се ражда с плач, а щом сълзите му пресъхнат, умира.
Сабуро прекоси реката.
Сега е в полето Хачиман. - Но защо?
Какво може да стори с шепа хора?
Известие от господаря Сабуро.
Дошъл е да намери баща си.
Щом го намери, ще си тръгне с мир.
Фуджимаки е на границата.
Това не ми харесва. Не съм искал подкрепления.
Радвай се.
Благодарение на Фуджимаки врагът е в капан.
Ще спасим баща ти от равнината Азуса.
Изглеждат войнствени.
Един погрешен ход ще предизвика война.
Може би постъпих прибързано.
Безпокойството ми ме пришпори, но зет ми ще се разсърди.
Като стоим тук, не сме заплаха.
Готови за битка!
Господарю, неблагоразумно е.
Нека Сабуро вземе баща си.
Избегни тази война.
Щом баща ми иде при него,
ще ме обвини в измяна и ще нападне.
Не можем да предадем Хидетора. Не знаем къде е.
Из страната се надигат брожения.
Фуджимаки и Аябе чакат сгоден случай.
Трябва да се укрепим, не да нападаме.
Господарката Каеде чака господаря Джиро,
за да отбележат отпътуването му към бойното поле.
Един военачалник не тича при жена си.
Не се бъркайте.
Когато врагът се сбере, ще тръгнем след теб, господарю.
Имайте търпение. Успокойте конете.
Слезте от конете!
Мекотело!
Курогане отново ти въздейства.
Не.
Сега не е време за война. - Война се печели от силен водач.
Защо се боиш от Фуджимаки и Аябе?
Грешката ти бе, че пощади Хидетора, нищо, че беше луд.
За да го убия, трябва да го намеря.
Сабуро знае къде е.
Иначе нямаше да дойде.
Изпрати му вест. Предай му, че може да вземе баща си.
Наблюдавай ходовете му и изпрати убийците си.
Загубил съм се.
Така се чувства всеки човек.
Тази пътека...
Помня...
Минавали сме оттук. - Хората извървяват един и същи път.
Ако си се уморил, скачай!
Господарю!
Там, горе...
Кой е?
Суе!
Сестро, този глас... - Руините бяха замък някога.
Принадлежеше на бащата на Суе.
Аз го унищожих.
Защо съм тук?
Защо Суе е тук?
И Цурумару.
Сънувам ли?
Не, това е адът!
Последният кръг на ада!
На конете!
Известие от господаря Джиро!
Много добре.
Казва, че няма да напада. Да си тръгнем, щом намерим татко.
Да потегляме веднага.
Ще издадем местонахождението му.
Изчакайте да се стъмни.
Аябе се придвижва.
Лешояд! Надушва кръв.
Запази хладнокръвие, господарю.
Аябе наблюдава.
Фуджимаки също. Изчакват.
Не им давай повод да нападнат.
Иска татко, но не предприема нищо.
Каква игра играе?
Тя много се забави.
Ще проверя какво я задържа.
Не, недей.
Остави флейтата.
Държиш се като дете.
Не искам отново да оставам сам.
Няма да си сам.
Ликът на Буда Амида ще те пази вместо мен.
Сестро!
Няма да се бавя.
Сестро!
Намерих Киоми да плаче в равнината Азуса.
Къде е господарят ни?
Простете ми!
Той изчезна.
Загубил си го в равнината?
Сега не можем да чакаме да се стъмни.
Отивам в равнината Азуса. Ти отвличай вниманието на врага.
Десетима воини да тръгнат след господаря Сабуро!
Придвижва се.
Насочва се към равнината Азуса.
Артилерийски капитан!
Заведи хората си в равнината Азуса и устрой засада.
Ще дам награда на този, който убие Сабуро.
Полудя ли? Нарушиш ли дадената дума ще има война.
Тъй да бъде. Неизбежна е.
Сабуро не е единственият ни враг.
Е, и? Ако нападнат, ще отговорим със същото.
Ще заграбим земята им и ще увеличим нашата.
Хубави думи, но с думи не се печели война.
Къде е кучето, нетърпеливо да хване плячката?
Каеде е права. Ти си мишка, която се представя за дог.
Каеде лае, а ти пълзиш в краката й.
Замълчи! Стой отзад.
Ако се страхуваш от боя, дезертирай!
Ако дезертирам,
къде ще отида?
Капитане!
Дадох ти заповед, тръгвай!
Вест за господаря Сабуро.
''Стрелците на врага идват, внимавай.''
Пехота!
Напред!
Мисли се за умен.
Готови, войници!
Влизаме в гората!
Татко!
Господарю...
Каква синева!
В отвъдното ли се пренесох?
Това раят ли е?
Татко! - Защо си толкова жесток?!
Защо ме вадиш от гроба ми?
Не ме ли позна?
Татко!
Татко ли? - Да.
Какъв баща съм ти аз?
Чакай... Спомних си.
Имах трима синове.
Ти един от тях ли си?
Да, аз съм Сабуро.
Сабуро ли? - Да, Сабуро!
Сабуро, това си ти!
Не мога да те погледна в очите.
Нямам думи, с които да се оправдая.
Дай ми отрова.
С радост ще я изпия.
Не говори така.
Аз не те мразя, татко.
Стига захаросани лъжи, до гуша ми дойдоха!
Господарю, той прилича ли ти на лицемер?
Да, милите думи често подлъгват.
Но, господарю... Погледни го!
Такива сълзи извират единствено от сърцето!
Татко, ела с мен.
Ще живееш при нас и ще забравиш този кошмарен сън.
Само да можеше да ми простиш жестокостта ми към теб.
Прости ми.
Аз съм стар глупак.
Татко!
Приготви се!
Атака!
Врагът се крие в гората.
Численото ни превъзходство там е безполезно.
Да ги подпалим тогава!
Атака!
Изтеглете се!
Ние сме повече.
Смажете ги!
Аябе напредва към първия замък.
Невъзможно! - На хребета е.
Тези войски са примамка.
Изтеглете се!
Напред!
Стига!
Още един възглас!
Имам да ти казвам толкова много.
Когато останем сами на спокойствие,
ще си поговорим като баща и син.
Само това искам.
Нищо друго.
Мъртъв е.
Познавам, когато някой е мъртъв.
Сабуро...
Мъртъв е.
Двамата с теб сме живи, а Сабуро...
Не бива да умираш.
Имам да ти разказвам много.
Искам да те помоля за прошка.
Това ли е справедливостта?
Завинаги ли си отиде?
Не ме приближавайте!
Стъмва се...
Изкуфял старец.
Сабуро!
Господарю!
Киоми, не призовавай обратно духа му.
Достатъчно страдания преживя.
Господарю Сабуро!
Изтръгнахме победа!
Врагът отстъпва, а Аябе го преследва.
Победихме!
Уви!
Не е възможно.
Няма го, за да сподели радостта.
Хидетора също си отиде. Защо?!
Няма ли богове? Къде е Буда?
Ако съществуваш, чуй ме!
Ти си зъл и жесток!
Толкова ли си отегчен там горе, че трябва да ни тъпчеш като мравки?
Толкова е приятно да гледаш как хората ридаят?
Стига! Не богохулствай!
Боговете ридаят.
Виждат как се избиваме един друг.
И това се повтаря от памти века.
Те не могат да ни спасят от нас самите.
Не плачи!
Така е устроен светът.
Хората предпочитат мъката пред радостта.
Страданието пред мира.
Виж онези в първия замък.
Пируват сред болка и кръвопролития.
Отпразнуват убийството.
Господарю, ние ще останем тук, а ти иди в кулата.
Къде е господарят Джиро?
Чия е тази глава - на Сабуро или на Хидетора?
Не е тяхна. Господарят ми заповяда да...
Каеде ли е господарката тук?
Служа на теб, но на нея - никога!
Коварна лисица! Твоите интриги разрушиха династията Ичимонджи!
Ето какво постига женската суета!
Суета ли, казваш?
Исках да отмъстя за семейството си.
Исках този замък да изгори.
Сторих всичко, което бях намислила.
Господарю, приготви се да умреш.
Аз, Курогане, ще те последвам.