ЛЯТОТО НА 1983
Узурпаторът.
Лайл? Той е тук!
Някъде в северна Италия
Професор Пърлман.
Благодаря ви за поканата.
Боже мой, ти си по-голям отколкото на снимката.
Беше трудно да се побера в цялата снимка.
Изглежда самоуверен.
Мисис Пърлман. - Анела.
Оливър. Радвам се да ви видя. Благодаря ви за поканата.
Къде е Елио?
Ще сляза надолу.
Елио! - Трябва да си уморен.
Какво ме издаде?
Скъпи, помогни на Оливър да занесе нещата си в стаята.
Вече пристигна ли? - Да.
Елио, Оливър. Оливър, Елио.
Как е? - Радвам се да се запознаем, Елио.
Трябва да си уморен! - Малко.
Ела, ела, ела...
Мога ли да занеса нещата в стаята ти? - Да, разбира се.
В моята стая?
Върви след него.
Добре си ни дошъл тук. - Да.
Нашият дом е и твой дом.
Тръгваш ли?
Здравейте.
Много ми е приятно.
Стаята ми вече е твоята стая.
Аз ще съм в съседната.
Ще трябва да споделяме банята.
Няма друг начин.
Викат ни за вечеря.
Съжалявам, викат ни на вечеря.
Вероятно ще я пропусна.
Би ли ме извинил пред майка ти?
Благодаря, приятел.
Значи, това беше твоята стая, а?
Благодаря.
Доскоро.
Аз ще се погрижа за пая.
Уоу, погледнете това.
Добро утро, професоре. Добро утро. - Възкръснал от мъртвите.
Толкова дълго ли беше? - Така изглеждаше. Как си?
Отпочинал вече, благодаря.
Искате ли малко еспресо?
Бих желал малко. Много благодаря.
Изглежда страхотно.
Не съм заел мястото ти, нали? - Не, не. Всичко е наред.
Възстанови ли се след пътуването? - Да, спах перфектно. Благодаря.
Мога да те разведа наоколо. - Би било чудесно, благодаря ти.
Има ли банка в града? Бих искал да си открия сметка.
Нека да ви помогна. - Извинете ме.
Случва се и на най-добрите. - Няма проблем.
Никой от нашите предишни студенти не е имал сметка в местната банка.
Наистина ли?
Да го заведа ли при Мондодин?
Мисля, че те са затворени през лятото.
По-добре отидете при Крема. - Крема?
Благодаря.
Това вашата градина ли е?
Това са дървета на Анела. - Уау.
Праскови, череши, кайсии...
Нар.
Вземи си още едно яйце.
Бях глупак.
Не, не, познавам се. Сега ще взема второ, после трето, четвърто
и после ще ме изтъркаляте от тук.
Много вкусно. - Тогава яж.
Благодаря.
Да му дам ли велосипеда на Анчизе?
Какво правят тук хората? - Чакат лятото да свърши.
А през зимата какво правят? Чакат да дойде лятото?
Ние идваме тук за Коледа и за някои други празници.
За Великден например. - Коледа? Мислех, че сте евреин.
О, да, евреи, а също и американци, италианци, французи.
Като цяло, типичната комбинация.
Освен семейството ми, ти вероятно си единственият друг евреин в града.
Аз съм от малък град в Нова Англия. Знам какво е да си единственият евреин.
А ти какво правиш тук?
Чета книги, пиша музика, разхождам се край реката.
Излизам вечер. - Звучи забавно.
Добре, приятел. Благодаря за помощта.
Съжалявам. Съжалявам. - Нищо.
Добре, доскоро.
Какво имаме тук? - Трябва да е всичко...
Какво е това?
Това са продълженията на писмата за Археологическия факултет.
Това ли са за археологическия?
Да, а останалите са за историическия. - Добре.
Искате ли кайсиев сок? - Да.
Ето. - Благодаря.
Вземи си, скъпи. - Благодаря.
Налей си още.
Думата "кайсия" идва от арабския език,
както и думите "алгебра", "алхимия", "алкохол".
Те идват от арабски съществителни с приставката "Ал" в началото.
Италианското име за кайсия е "albicocca" -
това е изкривено арабско "al-barquq".
Удивително е, че в Израел и в много други арабски държави
кайсиите обикновено се наричат "миш-миш".
Трябва да не се съглася с теб, професоре.
Става въпрос за етимология, затова ми извинете за малко.
Прав сте, че повечето от латинските думи идват от гръцкия език,
но в случая на кайсия не е толкова просто. - Ааа, как така?
В този случай, гърците са взаимствали от латинския.
от латинския "praecoquum" или "pre-coquere",
което, както знаете, означава "предварително готвене", т.е. "ранно зреене".
След това византийците преправят думата на "praecox",
след което става "prekokkia",
и след това "berikokki", а от тази дума вече се формира арабската "al-barquq".
От началния курс по Филология
За отличен!
Той прави това всяка година.
Жаден съм, да отидем там.
Здравей, Романо. - Здравей, Оливър.
Как си? - Всичко е наред.
Здравейте, момчета. Как те?
Всичко е наред!
Може ли да започваме? - Хайде.
Добро утро, господа. - Добро утро.
Откъде знаеш за това място?
Давай, Чиара!
Той е по-добър от този, който идва миналата година.
Спомняш ли си?
Подай насам!
Много по-добър! Само виж колко е сладък.
Елио, водата!
Точно навреме.
Добре ли си? Нерв ли е или какво? - Всичко е наред.
Дръж я. Повярвай ми, скоро ще бъда доктор.
Хей, чакай. Виж, няма проблем, всичко е от стрес.
Трябва да се отпуснеш малко. - Вече съм отпуснат.
Марция, ела тук секунда, подкрепи ме.
Почувствай това? Притисни мускула. Той трябва да се отпусне.
Оливър! - Доскоро.
Трябва да се отпуснеш повече.
Добре,хора.Готови ли сте?
Скъпи, леля Марчела и останалите ще дойдат за вечеря.
Оливър ще остане ли или ще излиза? - Не знам.
Като филмовата звезда е.
Да, тези американци.
О, шампанско!
Той закъснява.
Не мислите ли...Не мислите ли, че е нелюбезно, като казва "Доскоро"?
Арогантно .
Не бих казал, че е арогантно.
Само гледайте, как ще ни каже сбогом, когато му дойде времето.
С неговото: "Доскоро".
Е, ще трябва да се примирим с него още шест седмици, нали, скъпи?
Мисля, че е срамежлив. Ще свикнеш да го харесваш.
Ами какво, ако го намразя? - О, не, скъпа.
Прибери неговите чинии. - Много добре, сеньора.
Елио, изсвири нещо. - Не искам.
И защо не? - Защото не искам.
Защо не отидеш в дома на Москацано с всички останали?
Защото не искам.
Ти разваляш настроението на всички.
Свири добре, скъпи.
Здравей. - Здравей.
Какво правиш? - Чета.
Защо не отиде с останалите до реката?
Алергичен съм. - Да, аз също.
Може би от същото.
Защо не отидем там заедно? - Какво, веднага?
Да, ставай, да вървим. - Необходимо ли е точно сега?
Ще отида да се преоблека, ще се срещнем долу.
Ще се видим долу долу.
Елио, какво правиш? - Чета музика.
Не е вярно. - Значи, просто мисля.
Да?
За какво?
Лични неща.
Не можеш ли да ми кажеш? - Няма да ти кажа.
Той не иска да ми каже, за какво мисли.
Елио!
Мисля, че ще отида да помогна на майка ти.
Още сок от кайсии, нали?
Добро момче. Слава Богу, поне ти ми помагаш.
Звучи красиво. - Мислех, че не ти харесва.
Изсвири го още веднъж, приятел.
Последвай ме.
Това звучи различно. Промени ли го? - Само малко.
Защо?
Изсвирих го по начин, по който би го изсвирил Лист
...ако промени версията на Бах.
Изсвири онова пак.
Кое? - Това, който изсвири навън.
О, имаш предвид онова нещо, което свирих отвън?
Моля.
Не мога да повярвам, че го промени отново. - Е, малко.
Да. Защо?
Току-що го изсвирих по начина, по който Бузони би го изсвирил...
ако беше променил версията на Бах.
Какво не е наред с Бах, както той би го изсвирил?
Бах няма версия за китара.
И няма доказателства,че Бах го е написал. - Ясно, забрави.
Младият Бах. Посветил го е на брат си.
Бях прекалено груб. Мислех, че не ме харесва
Здравей. - Здравей.
На реката ли ходи? - Да.
Мафалда! Красота, а?
Елио! Спиш ли?
Спях.
Чуй тези глупости и ми кажи, какво мислите.
Чакай. - Какво?
Не мога да те чуя.
Хайдегер вярва, че за древните гърци, самотата е неразделен елемент
от познанието за живота,
не само по отношение на самоопределението,
но и за другите неща като цяло.
С други думи, те не възприемат концепцията за самотата
изключително и първостепенно в обективната рамка на света на хората.
Виждаш ли смисъл в това?
Аз не виждам. И баща ти не вижда.
Може би си го виждал, когато си го писал.
Това е може би най-милото нещо, което съм чувал от теб през последните месеци.
Мило? - Да. Мило.
Седни.
Какво става там?
Той иска да я сваля или какво?
Елио, мислиш ли, че е успял?
И как да разбера?
Иска ми се да съм на негово място.
Кой не би искал да е на нейно място.
Тя го иска на всяка цена!
Идваш ли?
По-късно.
Ти си с мен, защото си бесена на Чиара ли?
И за какво да съм бесен на Чиара?
Заради него.
Заради кого?
Оливър.
Обърни се.
Ще дойдеш ли тук и утре вечер?
Чакай ме, чакай ме, не ме оставяй!
О, хайде!
Снощи почти се любихме.
Аз и Марция.
И защо не го направихте?
Не знам.
Ами...
по-добре е да опиташ и да претърпиш фиаско...
Добре, не събрах кураж
да я докосна, тя би се съгласила.
Опитай отново по-късно.
Да опитам какво по-късно?
Получих новини от хората в Сирмионе,
казват, че са намерили нещо ново.
Чудесно!
Аз отивам там днес. Искаш ли да дойдеш и ти?
Да, бих искал, да, благодаря.
Само помириши. - Мога ли да дойда с вас?
Само ако си мълчиш.
Мълчанието, в смисъл на безразличие към дискусията,
или не кажете на никого за тези вкусни неща, които сте открили?
Не копах нищо,
просто се вдигна... от дъното.
Здравей, Чиара.
Какво правиш?
Отивам до езерото Гарда с баща си.
Иска да покаже на Оливър къде правят разкопките.
Може ли да му кажеш, че съм тук?
Той е вътре, помага на баща ми.
Бяхте чудесно снощи на дансинга.
Той е опитен танцьор. - Опитен танцьор.
И все още привлекателен.
Искаш да ни загаджиш ли? - Не.
Хайде, влизай.
Баща ми винаги седи отпред до Анчизе, като навигатор.
Тя много те харесва.
По-красива е отколкото беше миналата година.
Веднъж по време на нощно плуване я видях гола.
Страхотно тяло.
Опитваш се да ме накараш да я харесам ли?
И какво не е наред с това?
Нищо, но мога да се справям с тези неща сам, ако нямаш нищо против.
Аз ще карам днес.
Престани да играеш роля на гостоприемен домакини.
Анчизе, взе ми почивка следобед.
Почини си поне половин ден.
Какво става, момчета?
Оливър, ела, седни отпред,
бъди ми навигатор.
Какво? Какво?
Д-р Росо.. - Бенджамин Голд.
Виж кой е тук.
Пораснал е малко, нали? А това е Оливър.
Здравейте, здравейте. - Здравей, Тереза.
Сами, ела тук! - Да.
Мир?
Хей, момчета!
Корабът потъва през 1827 г., по пътя към остров Гарда.
Според слухове тази статуя е била подарък от лорд Ликей
неговия любовник, Конталто Авелей Меланоте.
Общо са известни четири комплекта,
по оригиналните скулптури та Праксител.
Това приятелче е номер три.
Император Адриан е имал две, разкопани в Тиволи,
но един простак папа от Фарнезе ги претопил и излял от тях
една особено сладострастна Венера.
Кой иска да поплува преди да потеглим обратно?
Те са толкова абсурдни.
Всички статуи, които познавам, може би такива.
Елио!
Оливър!
Трябва да бягам.
Божичко.
И ти ли ще ходиш? - Не, не.
Не, не,
Ще остана и ще поработя върху книгата си.
О, хайде.
Какво ще кажеш за едно питие, за да отпразнуваме деня
Добре, но само един по едно. - Добре.
Марша?
Космически фрагменти от Хераклит.
Значението на това, че реката тече, не означава, че нещата се променят
и че не можем да ги изпитаме втори път,
а че някои неща остават същите единствено чрез промяна.
Извинявай, Елио, донесох изпраните дрехи.
Остави вратата отворена.
Благодаря. - Няма защо.
Скъпи, виждал ли си моят Хептамерон?
На немски е.
Добре.
Не мога да намеря докъде бяхме стигнали.
Но мисля, че това ще ви хареса.
Ела тук, скъпа.
И така, ще превеждам.
Красив млад рицар беше лудо влюбен в принцеса.
Тя също го обичаше.
Макар че самата тя, изглежда, не осъзнаваше напълно това.
Въпреки приятелството,
което разцъфва между тях,
или може би, заради същото това приятелство,
младият рицар беше толкова...
толкова смирен и мълчалив,
че не можеше да признае любовта си.
Но един ден той попита директно на принцесата:
Кое е по-добре: да говоря или да умра?
Никога нямаше да имам смелостта да задам такъв въпрос.
Съмнявам се.
Хей, Ели-Бели.
Знаеш, че винаги можеш да говориш с нас.
Майка ми ни чете една френска романтика от 16-ти век.
Чете на мен и на баща ми, преди да си легнем.
За рицаря, който избира дали да говори или да умре?
Да.
И той какво?
"По добре говори", каза тя.
Но тя беше нащрек.
Усещаше някъде капан.
И той говори ли?
Не...
Каза безсмислици.
Логично е, той е французин.
Трябва да отида след малко в града да взема някои неща.
Аз мога да отида, няма нищо за вършете днес.
Защо тогава не отидем заедно?
Веднага ли? - Да.
Веднага.
Разбира се, ако нямаш по-важни неща за вършене.
"Разбира се, ако нямаш по-важни неща за вършене."
Нещо против да ги сложа в раницата ти? - Заповядай, моля.
Стегнах колелата и напомпах гумите.
Перфектно. Благодаря. - Моля.
Паднах оня дни, когато де прибирах у дома.
Доста зле се одрасках.
Анчизе настояваше да се намажа с някакъв крем от вещици.
И помогна ли?
Ще го подържиш ли за малко? - Да.
Искаш ли една? - Разбира се.
Не е зле, а?
Не е зле въобще.
Мислех, че не пушиш.
Не пуша.
Втората световна война, а? - О, не, Първата световна война-
Трябва да си поне на 80, за да познаваш някого от тях.
Аз дори никога не съм чувал за битката при Пиаве.
Битката при Пиаве е една от най-кървавите през Първата световна.
Убити 170 000 души.
Има ли нещо, което не знаеш?
Не знам нищо, Оливър.
Изглежда че знаеш повече от всеки друг тук.
Ако знаеш само колко малко знам, за важните неща.
И кои са важните?
Знаеш какви.
И защо ми казваш това?
Защото мислех, че трябва да знаеш.
Защото мислеше, че трябва да знам?
Защото исках да знаеш.
Защото няма на кого да го кажа освен на теб.
Казваш това, което мисля, че казваш ли?
Не отивай никъде. Чакай тук
Знаеш, че няма да отида никъде.
Объркали са всичките ми страници, сега трябва да препечатам всичко.
Няма върху какво да работя сега. Върнаха ме назад с цял ден
По дяволите!
Не трябваше да казвам нищо.
Претендирай, че не си.
О, това означава, че си говорим, ама не съвсем.
Това означава, че не можем да говорим за такива неща.
Ясно?
Просто не можем.
Да вървим, американецо!
Всичко наред ли е? - Да вървим.
Е, почти.
О, Боже мой.
Жаден ли си? - Да-
Добро утро, сеньора.
Извинете...
Мога ли да помоля за чаша вода?
Дучето.
Народе на Италия!
Това е Италия.
Благодаря ви. - Моля.
Хайде!
Това е моето местенце.
Изцяло мое.
Идвам тук да чета.
Дори не помня, колко книги съм прочел тук.
О, Господи, водата е ледена.
В планината е пролет, Бергамските Алпи.
Водата идва директно от там.
Харесва ми начина, по който казваш нещата.
И не знам защо винаги се подценяваш?
Значи ти не ме подценяваш, предполагам?
Наистина ли толкова се страхуваш от това, какво аз мисля?
Много усложняваш нещата за мен..
Това ми харесва, Оливър.
Кое?
Всичко.
Имаш предвид тревата?
Тя също не е лоша.
Не е лоша.
Сега по-добре ли си?
Не, не, не, не.
Трябва да вървим. - Защо?
Познавам себе си, ясно?
И бяхме добри. Те направихме нищо, от което да се срамуваме и това е добре.
Аз искам да сме добри.
Става ли?
Така обиждам ли те?
Просто недей.
Мисля, че започва да се инфектира.
Да се отбием при фармацевта по пътя?
Страхотна идея.
Така че стигнахме до правителството на Бетино Кракси...
Защото ние не правим нищо друго, освен да говорим, да говорим, да говорим.
Нека ви кажа.
Имаме пет партии, които не правят нищо осен да се карат..
Пуши и млъкни! Нека и те да кажат нещо, той, тя.
Защото искам да знам тяхното мнение.
Анела, какво мислиш? Правителството от пет партии!
Скъпи, мисля, че това е исторически компромис.
Не казвай това. Компромисите са трагични.
А ти си се променила, откакто наследи това място.
И какво общо има това?
Какви ги говориш изобщо?
Скъпа, ти си луд.
Задник!
Тя е права. - И ти не й казваш нищо.
Кажи нещо.
Предал си се.
Защо не говорим за смъртта на Бунюел?
Бунюел беше гений.
Познаваш ли го? - Киното не е отговор.
Киното е отражение на реалността и филтър.
Покажете "Призрак на свободата", с постоянни прекъс...
Всеки обича Бунюел!
Нека чуем неговото мнение.
Той не знае нищо за Италия!
Кажи нещо. Споделете впечатленията си.
Но какви впечатления?
Скъпа, той е американец!
Американец, но това не означава, че е глупав!
Достатъчно.
Някои политици не трябва да се оставят на спокойствие.
Тя не каза това.
Ще полудея.
Какво има?
Всичко наред ли е?
Какво не е наред?
О, нищо. Това се случва постоянно.
Мафалда, лед? - В хладилника.
Човек свиква с всичко.
Не осъзнаваш ли, че объркваш всичко?
За какво говориш?
Без повече политика, край. - И той си тръгва.
Елио.
Елио...
Добре ли си?
Седни за секунда.
Щом настояваш.
Това не е по моя вина, нали?
Не...
Аз съм трагедия.
Е...
масата за обяд със сигурност е.
Къде научи това?
Баба ми правеше това, когато бяхме болни.
Повярвай ми, помага.
Аз имах едно от тези.
Имаше? - Да.
Защо никога не го носиш?
Мама казва, че ние сме "дискретни евреи".
Е, мисля, че това устройва майка ти.
Смешна вещица.
О, убиваш ме така.
Надявам се, че не.
Хей, отиваш ли някъде? И къде е Елио?
Вътре, потече му малко кръв от носа по време на обяд и сега си почива.
Сериозно? - Да.
Ще се върна след минутка, не отивай никъде.
Как си?
Ще излизаме ли?
Не знам дали мога да изляза, ако майка ми види, ще се притеснява.
Така ли? - Да, тя е трън в задника.
Къде е Оливър?
Не питай мен.
Къде е Оливър?
Той не излезе ли? - Искате ли смути?
Не, благодаря, Мафалда. Вечерята е след малко
Добре.
Аз ще излизам тази вечер.
Не ме карай да се притеснявам. - За какво говориш?
Не е добре, сеньора.
Нека прави, каквото си иска. - Е, добре.
Защо ме тормози? Аз съм на 17.
Тя се притеснява за теб.
Харесваш го, нали? Оливър.
Всеки харесва Оливър.
Мисля, че и той те харесва.
Повече отколкото ти.
Това ли е твоето впечатление?
Не, той ми каза. - Кога ти каза това?
Преди известно време.
Мафалда, знаеш ли къде е Оливър?
Нямам представа.
Предател.
Предател!
Това е Кракси. Начертах в центъра Кракси.
Привет.
Аз съм Елио. Марция, ти ли си?
Разбера си. Не ме ли позна?
Съжалявам.
Това за мен ли е?
Благодаря.
Наистина ли четеш много?
Аз също обичам да чета, но не казвам на никого за това.
Защо?
Не знам.
Струва ми се,
че хората, които четат много,
са някак си потайни.
Те крият кои са те всъщност.
Ти криеш ли коя си в действителност?
Не, не пред теб. - Не пред мен?
Е, може би малко.
В какъв смисъл?
Знаеш много добре какво искам да кажа.
Какво те кара да казваш това?
Защо?
Защото...
мисля...
че ще ме нараниш
и не искам да страдам.
Толкова си възбуден!
Чакай.
Целуни ме.
Така добре ли е? - Да.
Лъжеш ли?
О, по дяволите, съжалявам. - Няма нищо, няма нищо.
Бясна ли си ми? Ядосана ли си?
Какво е толкова смешно? Защо се смееш така?
Остави ме.
Мамка му, това беше страхотно.
Моля, не ме избягвайте. Това ме убива.
Не бих понесъл мисълта, че ме мразиш.
Мълчанието ти ме убива. По скоро бих умрял, отколкото да мисля, че ме мразиш
Такъв съм женчо.
Твърде неудачно.
Не мога да понасям мълчанието.
Трябва да говоря с теб.
Някой добре ли си прекара снощи?
Не съвсем.
Сигурно си уморен тогава.
Или и ти си играл покер?
Аз не играя покер.
Няколко стотин цветни диапозитива на нашия боец и други като него,
пристигнаха от Берлин вчера.
Трябва да започнем да ги каталогизираме.
Това ще ни държи заети до обяда. - Със сигурност.
Красиви са, нали?
Но освен това, са невероятно чувствени.
Защото са по-"елинистични" от атинските скулптури от пети век.
Те най-вероятно са създадени под влиянието на Праксител,
най-великият скулптор на древността.
Порасни! Ще се видим в полунощ.
Твърди мускули. Погледни корема на този, например.
Няма право място по телата, всички са извити,
понякога дори прекалено много.
И толкова безгрижни.
Оттук и неизбежната им несигурност.
Сякаш те предизвикват да ги желаеш.
Не забравяй, че Исак и Мунър ще дойдат на вечеря.
Също известни като Съни и Шер. - Достатъчно...
Бих желала да сложиш ризата, която те ти подариха за рождения ти ден.
Не.
Скъпа, купили са я от Маями. - Съжалявам твърде голямо ми е.
Хайде, те ще бъдат толкова щастливи. - Просто съм смешен в нея.
Ще я пробвам пред Оливър. Ако Оливър каже, че съм
като плашило в нея, няма да я облека.
Оливър?
Колко е часа?
Два.
Добре, доскоро. - Доскоро.
Мафалда...
Няма да съм тук за вечеря.
Добре, господин Оливър.
Добър ден, Мафалда.
Марция.
Къде отиваме? - Ще видиш.
Спри!
Как си, скъпи? - Здравей.
Толкова време мина. - Наистина.
Как си? - Пораснал си.
Как си? Радвам се да те видя.
Спомняте ли си Марция от миналата година?
Здравейте
Марция, помниш ли Исак? - Момичето от Париж?
Радвам да те видя. - Аз също.
Искате ли да вечеряте с нас довечера?
Не, трябва да вървя.
Сигурна ли си? - Да.
Желая ви приятна вечер.
Благодаря. - Благодаря.
Довиждане!
А ето това тук...
е китайска липа, която вие, момчета, любезно ни изпратихте.
Изглежда невероятно.
Ела тук, Мунир, ела, ела.
Не мога да я облека вече, видяха ме... - Да, можеш.
Ще изглежда нагласена работа.
Татко, татко, ще изглежда нагласено.
Дръж се прилично днес. И не се смей.
Като ти кажа да свириш, ти свириш.
Вече сте твърде голям, за да приемаш хората такива, каквито са.
Какво не им е наред?
Какво не им е наред? Наричаш ги "Сани" и "Шер" зад гърба им.
Така им вика мама. - И после приемаш подаръци от тях?
Единственият, на който това се отразява зле си ти.
Защото са гей, или защото са смешни?
Ако на неговата възраст знаеш за икономиката, колкото Мунир,
ще бъдеш наистина едни много умен мъж.
И уважаван от мен.
А сега, сега... облечи това.
Съжалявам, вероятно ще си легна, много съм уморен.
Благодаря ти.
Елио.
Благодаря. - Лека нощ.
Лека нощ. - Лека нощ.
Познавам ли те?
Радвам се, че дойде.
Нервен съм.
Харесва ми как се променил мястото.
Хубаво е.
Добре ли си?
Аз добре.
Мога ли да те целуна? - Да, моля те.
Какво правиш?
Нищо.
Това прави ли те щастлив?
Няма да потече кръв от носа ти, нали?
Няма да...
Сваляй я, сваляй я....
Хайде, издърпай ги.
Оливър.
Елио.
Наричай ме с твоето име, а аз ще те наричам с моето.
Елио.
Оливър.
Елио.
Оливър.
Елио.
Вдигахме ли шум?
Не се притеснявай за това.
Не знам. Мафалда винаги търси следи.
Е, няма да намери никакви.
Ти носеше тази риза първия ден, когато пристигна тук.
Ще ми я дадеш ли, когато си заминаваш?
Да отидем да плуваме.
Ще ме обвиняваш ли за това, което се случи снощи?
Не...
Елио.
Ела тук.
Свали си шортите.
Обещаващо. Отново си възбуден.
Добре.
Професор, получих бележката ви. Благодаря ви, че ми напомнихте.
Ще отида в града и ще взема отпечатаните страници,
така че може би следобед ще е добре да...
Доскоро.
Ще ги прегледаме по-късно, преди да си тръгнеш.
Добре.
Е, тогава доскоро.
Доскоро.
Оливър.
Все още ли не ти е писнало от мен?
Не, просто исках да бъда с теб.
Аз...аз ще... аз ще си тръгна.
Знаеш ли колко се радвам, че спахме заедно?
Не знам.
Разбира се, че не знаеш.
Не искам да съжаляваш за нищо.
И мразя мисълта, че може да съм те объркал.
Не искам никой от нас да плаща за това.
Не, няма да кажа на никого.
Няма да имаш никакви проблеми.
Не говоря за това.
Радваш ли се, че дойдох тук?
Бих те целунал, ако можех.
Времената се променят.
Слава Богу, че бяха партизаните.
Знам, но времето се е променило. Това е различно.
Какво мислиш за Бетино?
Не го харесва. - На мен ми харесва.
Всъщност, съм щастлива.
Не знам. Ще видим.
Във всеки случай те диктуват правилата.
Паскуина!
Здравейте. - Здравейте, сеньора.
Тортелини кремаши, а? - Да.
Мамка му.
Какво направи?
Нищо. - Аха?
Разбирам.
Минал си към царството на растенията?
Какво следва, минералите?
Предполагам, че вече си се отказал от животните? Сещаш се, като мен.
Откачен съм, нали?
Щеше ми се всички да са откачени като теб.
Моля те, не прави това.
Искаш ли да видиш нещо откачено... - Моля те, недей.
Моля те, не прави това.
Хей, моля те, не го прави.
Защо ми причиняваш това?
Защо правиш това?
Причиняваш ми болка. - Тогава не се съпротивлявай.
Съжалявам.
Всичко е наред.
Не искам да си тръгваш...
Боже, колко дни пропиляхме.
Защо не ми даде знак?
Направих го! - Кога?
Докоснах те, когато играхме волейбол,
само за да ти покажа,
че те харесвам,
а ти реагира, сякаш те изнасилих.
Съжалявам, съжалявам.
Не, всичко е наред, просто реших,
че е по-добре да запазя дистанция.
Не знам...
Прекарвам тук часове почти всяка нощ.
Не знаех това.
Странно е, но аз
си мислех...
Да, знам какво си мислел.
"За Оливър,
от Елио."
Елио?
Изчезна за цели три дни.
Имах много работа...
Напълно изчезна.
Да, аз самият не знам, просто...
имах да свърша много неща.
Не съм ли ти вече гадже?
Оливър ще трябва да отиде в Бергамо за няколко дни.
Проучване в университета.
И от Линате ще лети за вкъщи.
Ами Елио?
Може би ще е добре и за двамата.
Да избягат от тук за няколко дни.
Какво мислиш?
Оливър, ти си любимият ни студент.
Трябва да се върнеш при нас. - Сигурна ли си?
Оливър! - Професоре, много ви благодаря.
О, Боже!
Моля те, върнете се възможно най-скоро.
Да се върна? Отивам вкъщи само да си събера нещата. Аз живея тук.
Винаги си добре дошъл.
Е, добре...
Благодаря ви толкова много.
Оливър, Оливър, върни се пак!
Хайде, ела тук.
Благодаря ви.
Доскоро, обещавам.
Доскоро, доскоро, доскоро...
Чао, чао! - Чао!
Кажи на Елио да ни се обади, когато пристигнете.
Е, не.
Елате на вечеря тази вечер. Доведи Марция.
Чао, скъпа.
Какво? - Нищо.
Да!
Оливър!
Елио!
Оливър!
Елио!
Да!
Чу ли това?
Чакай, чакай, чакай.
Не, не, на сам е. Хайде..
Ще го изпуснем!
Хайде!
Да, да! Това е! Това е!
Да, това е! Вие... вие сте просто...
Ако ме извиниш... за една секунда.
Една секунда!
Гледах ги миналата година.
Ричард Бътлър е просто фантастичен!
Наистина ли? Аз също ги гледах на концерт.
Пътувахме на стоп до Лондон.
Какво каза?
Взе ли си паспорта?
Мафалда?
Мамо?
Да, аз съм.
Да, всичко е наред. Аз съм на гарата...
в Клузоне.
Слушай, мамо, можеш ли...
можеш ли да дойдеш да ме вземеш?
Здравей.
Как си?
Добре.
Прочетох книгата, която ми даде.
Стиховете...
Наистина са много красиви.
Хареса ми.
Антония Пози.
Съжалявам, съжалявам...
че се чувстваш тъжен.
Казвам това, защото исках да ти кажа,
че не ти се сърдя.
Въобще.
Обичам те, Елио.
Ще останем ли приятели?
За цял живот?
За цял живот.
Липсваше ни на вечеря.
Е...
Добре дошъл у дома.
Благодаря.
Оливър хареса ли пътуването?
Да, мисля, че да.
Вие двамата имахте хубаво приятелство.
Да.
Ти си твърде умен за да не знаеш, колко рядко
и специално беше това чувство между вас.
Оливър си е Оливър.
"Защото това беше той,
защото това бях аз."
Оливър може да е много интелигентен, но... - О, не, не, не...
Той беше повече от интелигентен.
Това, което беше между вас двамата,
имаше всичко и нищо общо с интелигентността.
Той беше добър.
И двамата имахте късмет, че се намерихте един друг, защото
и двамата сте добри.
Аз мисля, че той е по-добър от мен.
Той беше по-добър.
Сигурен съм, че той ще каже същото нещо за теб...
Да... Ще каже същото...
Това ви прави чест и на двамата.
Когато най-малко очакваме,
природата има хитър начин да намери най-слабото ни място.
Просто...
не забравяй, че аз съм тук.
Може би сега не искаш да чувстваш нищо.
Може би никога не си искал да чувстваш нищо.
И...
може би не искаш да говориш с мен за тези неща, но...
почувствай това, което наистина си имал.
Слушай, имаше красиво приятелство.
Може би повече от приятелство.
И аз ти завиждам.
На мое място повечето родители ще се надяват, всичко това да отмине.
Биха се молили синовете им да се слязат на земята, но...
аз не съм такъв родител.
Изстискваме толкова много от себе си,
да се излекуваме, по-бързо от такива неща,
че на 30 години сме напълно изчерпани
и нямаме повече енергия за нови взаимоотношения.
Но да накараш себе си да не чувстваш нищо,
да подтиснеш всякакви емоции...
каква загуба.
Говорих ли достатъчно?
Само да добавя още едно нещо.
Може би ще изясни всичко.
Аз вероятно съм имал нещо подобно,
но това, което вие имахте - никога.
Нещо винаги...
ми спираше...
или стоеше на пътя ми.
Как ще живееш живота си, си е твоя работа.
Но помни,
сърцето и тялото ни се дават само веднъж.
И...
преди да осъзнаеш, сърцето ти е износено.
А колкото до тялото...
идва един момент, в който никой няма да иска да го погледне
и още по-малко да те приближи.
В момента изпитваш скръб,
болка.
Не ги убивай
С това ще загубиш и радостта, която си изпитал.
Мама знае ли?
Не мисля, че знае.
В Гаверине ли беше? - Да.
У, латкес.
Може ли? - Честита Ханука.
И на теб.
Аз ще вдигна.
Ало?
Елио, ти ли си?
Здравей. - Здравей.
Как си?
Добре съм, добре, ти как си? - Добре съм.
Как са родителите ти? - Добре са
Липсваш ми.
Ти също ми липсваш...
Много.
Имам новини.
Нов..новини?
О, ще се жениш ли?
Предполагам...
Може би ще се женя, следващата пролет, да...
Никога не спомена нищо.
Ходим с прекъсвания две години.
Това са страхотни новини.
Нещо против?
Оливър, Оливър!
Здравейте!
Кога ще дойдеш пак?
Щеше ми се да можех...
Хващаш ни тъкмо като избираме "новият ти" за следващото лято.
И познай какво? Той е тя!
Страхотно!
Като говорим за тя, обаждам ви се да ви кажа, че се сгодих!
Чудесно!
Поздравления! - Мазалтов!
Поздравления, Оливър!
Слушай, ще те оставим да говориш с Елио.
Честита Ханука! - Честита Ханука!
Чао, скъпи.
Те знаят за нас.
Досетих се.
Как?
По начина, по който баща ти разговаряше с мен.
Накара ме да се почувствам като част от семейство.
Почти като зет.
Ти си такъв късметлия.
Баща ми вече щеше да ме е завел в поправителна институция.
Елио...
Елио, Елио, Елио, Елио, Елио.
Оливър...
Спомням си всичко.
ПРИЗОВИ МЕ С ТВОЙТО ИМЕ
Превод, тайминг и субтитри: sofiaguy™, 2017 https://sofiaguy.space