www.titlovi.com
Hoćete da pecamo? -Ribe su smrznute.
Pogledajte auto... Mora da je Ford.
Ne nije Ford.
Pa što je onda? -Ne znam ali nije Ford.
Leonarde, što to radiš? -Što misliš?
Netko može da naiđe.
Neće nitko.
Što nije u redu?
Leonard, dušo. Obuci se. spreman ti je doručak.
Počet ćemo s testom iz povijesti.
Držite se svojih papira, i donesite mi svoje knjige.
Dobar dan, Mrs Lowe. Može li Leonard van danas?
Ne, žao mi je, ne danas -A sutra?
Neće mu ni tada mu biti bolje. -Kada će mu biti bolje?
Ne znam.
Hvala što ste navratili.
B U Đ E N J E
Oprostite... -Morate nju da pitate.
Bolnica Bainbridge, kako mogu pomoći? Dr. Franklin i dr. Tyler...
su na sastanku. Što da prenesem?
Ja sam dr. Malcolm Sayer, Imam zakazano.
Sjedite molim... Bolnica Bainbridge, mogu pomoći?
Kada kažete ljudi, mislite živi ljudi?
Javio sam se za mjesto u neurološkoj laboratoriji.
Imamo sobu s X zrakama.
Ovo je mjesto za neurologa. Ali raditi ćete s pacijentima.
Kao pravi doktor.
Da li je bilo pacijenata na Carmel institutu? -Crvi.
Molim?
Ogroman projekt. Trebao sam izdvojiti...
dkg plijesni iz 5 tona crva.
Pet godina na projektu. Jedini sam vjerovao da je to moguće.
Ali nije. -Sada to znam. Dokazao sam.
Možda u Sent Tomasu?
Samo istraživanja?
Neće moći... Moraš shvatiti.
Njegov će istraživački talent ovdje biti izgubljen.
Očigledno tražite nekog s više kliničkog iskustva.
Moja dosadašnja iskustva nisu interesantna za vas.
Doktore Sayer, završili ste medicinu.
Nemoguće je da nemate kliničkog iskustva.
Mjerili ste temperaturu, puls, postavljali dijagnoze.
Znači imate iskustva.
Želite li posao zar ne?
Ovuda. Da li ste proveli dosta vremena u bolnici?
Očigledno nisam.
Vidite, imamo Tourette sindrom, Parkinsonovu bolest...
Neke za koje nemamo ni imena.
Što čekaju svi ovo ljudi? -Ništa.
Ali kako će ovako ozdraviti. -Nikako.
Ovdje ih samo hranimo i grijemo.
G. Kean, da vas pitam...
Rođen sam 1911. u New Yorku, ovdje sam došao 1955.
Prije toga sam dao ostavku na psihijatrijskoj klinici u Brooklinu.
Prije toga sam bio ličnost.
Biti će lakše.
Ne izgleda tako ali biti će.
Ne, Buttercup. Idi kući.
Dobro jutro, doktore. Stigao vam je novi pacijent
Sinoć je dovedena. Evo joj kartona.
Zdravo, ja sam doktor Sayer.
Znate li gdje ste?
Čujete li me?
Dijagnoza -Demencija. Nepoznatog porekla.
Osiguranje?
Zove se Lucy Fishman, našli su je susjedi u kući njene sestre,
par dana nakon sestrine smrti.
Nema živih srodnika. Kažu da je oduvijek bila kao sad,
bez ikakvih reakcija i svesti... Ali opet...
Refleks.
Da je udarila loptu bio bi refleks.
Ali ona je uhvatila.
Ipak je refleks. -Ne slažem se.
Kao da posuđuje volju lopte pošto je svoju izgubila.
Volju lopte? -Oprostite.
Pokušavate ostaviti dobar utisak, je li to?
Još uvijek se uklapate.
Sestro, prebacite pacijente dr. Sayera za sutra.
Posuđujuje volju lopte.
Sjajno.
U redu, Hvala vam.
Javite nam ako išta novo uhvati.
Jesam li nešto zaboravio?
Samo sam htjela reći da mi se vaše objašnjenje veoma dopada.
Vodit ću računa o svemu dok se ne snađete.
Do viđenja, doktore. -Hvala vam.
Zdravo, ja sam doktor Sayer. -Ja sam Waheedah.
Kako ste? -Dobro. Hvala.
Koji oblik? Da, sačekat ću.
U redu. Tri... jedan... dva...
Hvala. Zdravo.
Zdravo.
Lucy...
Vi ste van...
Anthony, možete li mi pomoći pomaknuti ovo?
Oprostite.
Lucy, skoro ste stigli.
Evo vode, Lucy.
Čudi me zašto ti nokti tako brzo rastu?
Mora de je od želea koji ti daju.
Svaki dan žele.
Crveni žele, žuti žele. Svaki dan žele.
Nisam ti rekla, gđa Cooper je umrla. Sjećaš je se?
Tako dobra duša... Uvijek je imala lijepu riječ.
Oprostite. -Dobar dan.
Govori li on ikad? Riječima ne.
Govori na drugi način?
Kako to mislite?
Nemate djece? -Ne.
Da imate znali biste.
Tipična šizofrenija.
Ovdje je tipična histerija.
Tipičan živčani slom.
Nema promjena od zadnjih ispitivanja.
Nema promjene terapije.
Dobro.
Kod ovog nema promjene od 11. 09. 1944.
To je 25 godina.
Trebalo bi zaključi da ova tipična stanja trebaju biti nešto tipično.
Ali što?
Doktore, želite li negdje na kavu?
Čaj?
Pristao bih da mogu. Ali imam drugih planova.
Dobro, drugi put. -Da.
Encefalitis.
Gdje je?
Oprostite doktore, mislio sam da je netko ostavio svjetlo.
Našao sam povezanost. Svi su preležali encefalitis.
Dvadesetih godina ovog stoljeća.
Zar to nije predivno? -Da, doći ću kasnije.
Encefalitis kao epidemija.
Misteriozno ludilo.
Zaboravljena bolest. Sindrom post-encefalitisa.
Koliko ste ih našli tamo?
Pet, ali vjerujem da ih ima još.
Kakvi su?
Kako ste ih i opisali. Kao duhovi.
Samo su tada bili djeca.
Da, djeca koja su zaspala.
Većina je umrla u početnom stanju bolesti.
Preživjeli... Probuđeni...
izgledali su dobro, kao da se ništa nije dogodilo.
Samo, nije se znalo koliko im je oštećen mozak.
Godine su prolazile. 5, 10, 15...
dok se ne pojave ovi čudni simptomi.
Ali su se pojavili.
Počeo sam ih viđati ranih tridesetih.
Stare koje su dovela djeca...
Mlade koje su doveli roditelji.
Više se nisu mogli oblačiti, hraniti.
Većina ni govoriti.
Neke su porodice poludjele.
Normalni ljudi...
su postajali...
ludi.
Kako li je biti kao oni? Što li misle?
Ne misle.
Virus nije poštedio njihovu inteligenciju.
To znamo pouzdano? -Da.
Zašto? -Jer je drugačije nezamislivo.
Skoro sam gotova. Zašto ovo radimo?
Imam predosjećaj.
Što je spriječilo Lucy da ode do pipe?
Ništa.
Točno. Prestaje joj vizualno polje. Gdje nema šare nema vizualnog ritma.
Ništa da je motivira da nastavi.
Znači otkrili smo nešto? -Točno.
Gleda na...
Volio bih saznati više o vašem sinu. -Naravno.
Rekli su da je problem s rukama. Nije više mogao pisati.
Nije više mogao da radi.
Morala sam ga ispisati iz škole. Imao je 11 godina.
Polako se pogoršavalo.
Zvao bi me i ja bih došla On je sjedio za stolom...
u transu. Jedan sat. Dva sata. A onda bi ponovo bio normalan.
Jednog dana sam se vratila s posla i pronašla ga u krevetu.
Stalno je pričao: Mama? Mama? Ruka mu je ovako stajala.
Što je bilo, Leonarde?
Više nije progovorio. Kao da je nestao.
Kasnije te godine sam ga odvela u Bainbridge.
Bio je to 14. 11. 1939.
Imao je 20 godina.
Što je radio 9 godina u ovoj sobi?
Čitao. Volio je čitati. Stalno je čitao.
Stvarano?
Samo je to i mogao.
To je dovoljno.
U redu, Leonarde. Gotovi smo.
Ništa, ništa, ništa i... ništa.
Da pogodim. Jedan od tvojih kipova. -Točno.
Dodaj mi sol.
A ovo? -Što to? To je od stroboskop.
Griješite. Ovo prije je sa stroboskopom.
Ovdje sam mu izgovorio ime.
Oprostite me.
Ja bi hvatao loptu.
Baci mi loptu.
Jesu li ovo svi? Da. Dovedite ih kod ostalih.
Oprostite. Pacijenti su dobili jutarnje lijekove. Dobro.
Dr. Sayer vas treba. Hoćete li da poći sa mnom?
Ovo je jedna od najljepših arija. Gledajte reakcije.
Zovi me Ishmael.
Prije dosta godina, a nije važno koliko,
ništa me nije zanimalo...
Leonarde, znam da me čuješ. Reagiraj kad čuješ svoje ime.
Nije samo bilo koja glazba. Mora im i odgovarati.
Izgleda da se samo tako hoće micati.
Još nisam našao nijednu da pomakne Berta.
Sjediti će cijeli dan ovako ako im dozvolite.
Dok netko ne baci kartu.
Leonard... L...
Ovo je Frank. Samo mi pomognite da ga podignem.
Postoji još nešto što ih pomiče. -Što? -Ljudski kontakt.
Stanite tamo načas.
Ne može hodati bez mene. Pustim li ga, pasti će.
Ne ću te pustiti.
Sa mnom hoda bilo gdje.
Kao i s loptom. Samo sada posuđuje moju volju.
Volju drugog ljudskog bića.
Počnimo sa L. L za Leonard.
Kad ja stanem, ti nastavi.
Razumiješ? Dobro. Sad počinjemo.
Možda nisam bio najjasniji. Moja greška.
L... dobro, dobro. Sada E.
E, dobro.
S...
P...
Ti pišeš nešto drugo.
RILKE. PANTERA
Rillke, Rainer Maria.
Njegov pogled iza rešetaka, postao je umoran...
za njega je bilo kao, da ima tisuću rešetaka.
A iza tisuću rešetaka nema svijeta.
Dok korača oko centra...
kao u ritualnom plesu velika volja...
stoji paralizirana.
Na trenutke, očni kapci, pomiču se bez zvuka...
oblik prodire, klizne kroz tišinu...
i umire.
Jeste li čuli za lijek L-Dopa? Što? -Sintetički dopamin.
Da, za Parkinsonove pacijente.
Zašto?
Oprostite.
Tisuću godina će proći prije nego...
se ustanove oštećenja mozga kod parkinsonove bolesti.
Mi smo razvili lijek L-Dopa. Prvi put možemo obećati...
parkinsonovim bolesnicima mogućnost normalnog života.
Vrlo sam zainteresiran za ovaj lijek. I pitam se da li je korišten...
Oprostite, dr...? -Sayer.
Na bolesnicima s encefalitisom?
Nakon izlaganja, dr. Sayer. Ako ne zamjerate.
Dakle rekoh, razvojem L-Dopa...
Mislite li da ekstremni tremor parkinsonovih bolesnika...
može nestati?
Meni pričate? -Da.
Zamislite da drhtanje ruke dovedete do točke nepokretnosti.
Zamislite pacijenta sa svim simptomima maksimalno pojačanim.
Drhtanje ruku, tremor glave, isprekidan govor.
Možda oni i nisu zatvoreni u sebe i pretvoreni u kamen?
Ne znam. Možda.
Mislite li da L-Dopa može pomoći? -Dr. Sayer, zar ne?
Ja sam kemičar, a vi ste psihijatar. Vama ostavljam da snosite posljedice.
Freud je vjerovao u čuda, Davao kokain kao bombone.
Svi smo vjerovali u kortizon dok pacijenti nisu postali psihotični.
Sada je L-Dopa? -Mislim da je prerano za zaključke.
Previše je prerano za zaključke.
Pustite kemičarima da snose posljedice.
Ali ja...
Dr. Kaufman, jeste li pročitali ovo? Pacijenti jedu žele samostalno...
Jesam, sve. Svih 30 je imalo parkinsonovu bolest srednje faze.
Vaši pacijenti nisu se pokrenuli decenijima.
Pogledajte ponovo gospodine.
Znate vi mnogo bolje od toga.
Želite naći povezanost, ali to ne znači da ona i postoji.
Vjerujem da su ti ljudi unutar sebe živi.
Kako to znate doktore? Zato što hvataju teniske loptice?
Znam.
Koliko želite da ih stavimo na liječenje? -Sve njih.
Neke. Jednog.
Jednog.
Porodica mora odobriti.
Leonard ima parkinsonovu bolest?
Ne, simptomi su kao kod parkinsonove bolesti...
ali i nisu.
I što će mu taj lijek uraditi?
Ne znam. Ako uopće nešto i uradi.
Što mislite da će uraditi?
Ne znam. Pravljen je za potpuno drugi poremećaj.
Ali se nadate?
Nadam ga se vratiti gdje god da je.
Gdje? -U svijet.
Što ovdje ima za njega nakon svih ovih godina?
Vi... Vi ste ovdje.
Sve, molim vas.
Ne reagira na200 mg. -Možda ga neutralizira kiselina soka.
Možda treba više. -Ili manje.
Pokušat ću s mlijekom.
500 mg.
Zvat ću vas ako bude promjena. -Dobro.
Hvala vam.
Tiiiiho je.
Kasno je. Svi spavaju.
Ja ne spavam. -Ne, ti si budan.
Mogu li?
Ja...
Leonard, netko hoće da te vidi.
Mama... mama...
Zovem se Eleanor. -Eleanor.
Drago mi je da smo se upoznali. -I meni je drago.
Dame? -Što sam sad uradila?
O moj Bože.
Kako ste? Zovem se Margaret.
Beth.
Anthony, kako si?
Super. Kako si ti?
I ja sam super.
Jesi li ga vidio? -Super je?
Ne mogu zamisliti da izgubim 30 godina života. A vi?
On to shvaća, zar ne?
Okreni se malo. Ovo je polaroid kamera.
Pravi sliku za tren. Zapanjujuće.
Sada probaj ovo.
Odlično. Želim da sada hodaš do kraja sobe.
Spreman? Kreni.
Vrlo dobro.
A sada natrag.
To je bilo brzo. Da donesem još filma.
Moraš leći. Trebaš odmoriti.
Bojim se da zatvoriti oči. Ako zatvorim oči...
Zaspati ćeš. Kada se probudiš, biti će novo jutro.
Obećavam.
Dječji brod na srebrnom mjesecu po nebu plovi...
Dijete lovi san daleko ili blizu...
Plovi dijete plovi...
Na tom moru...
I ne zaboravi doploviti nazad do mene...
Kakvo lijepo mjesto je postao Bronx.
To je moja škola. -Zaista?
Jeli to klasika? -Možeš odabrati muziku koju hoćeš.
Što je to? -Rock & Roll.
Hajde.
Ne, nemoj. Nešto se može dogoditi.
To nije kupanje, to je plivanje.
Ne znam da li bolnica ima pokriće za ovo.
Hajde. -Ne.
Leonard, nadolazi plima.
To je periodni sistem elemenata.
Po njemu određujem početak svog zanimanja za znanost.
To je predivno. To je smisao univerzuma.
Tu ima alkalnih metala, plemenitih plinova.
Svaki ima svoje mjesto. To se ne može mijenjati.
Sigurno je bez obzira na sve.
Ti nisi oženjen?
Ja? Ne. Ne snalazim se dobro s ljudima.
Nikad nisam, Leonard. Volim ih...
volio bih imati više razumijevanja za njih.
Možda da su manje nepredvidive.
Eleanor se ne bi složila s tobom.
Eleanor? -Gospođica Costello.
Pričala je s tobom o meni?
Što je rekla?
Da si dobar čovjek. Da ti je stalo do ljudi.
Htio bih da liječim ostatak grupe Znam da je to skupo.
Da li znaš koliko je to novca? -Da, razgovarao sam sa Rayem
Imam proračun.
Ako svima damo istu dozu kao gospodinu Lowe...
bilo bi 12.000 dolara.
Koliko? -12.000.
Mjesečno? Da. -Ne mogu izaći s tim prijedlogom.
Možda da se direktno razgovara s donatorima?
Oni su već dali što su imali.
A da ih uvjerimo da daju još?
Možda ako vide gospodina Lowe... -Precijenili ste utisak koji ostavlja.
Ovdje se radi o novcu.
Imao je ekstremnu krutost mišićnog tkiva.
Poremećaj refleksa i ravnoteže.
Ovo je moždana blokada.
Najupadljiviji je facijalni grč...
što sada znamo da nije katatonija.
Manje znanstveno. Smiri se malo.
Ipak je nešto dopiralo do njegove svijesti.
Spomen njegova imena, ili određena muzika.
Ljudski dodir.
Ali ova buđenja su bila rijetka i trajala par momenata.
Ostalo vrijeme je bio ovakav kakvog ga vidite.
Što je fiziološki jednako, snu ili čak smrti.
Ovakvo njegovo stanje...
je bilo zadnjih 30 godina.
Sada? -Kad budeš spreman.
Moje ime je Leonard Lowe.
Objašnjeno mi je da sam bio odsutan netko vrijeme.
Vratio sam se.
Evo. Nosi.
Hvala vam.
Dr. Sayer! -Što je bilo?
Čudo.
Gdje su naočale? -Na licu.
Hvala što ste došli.
Stvari su malo drugačije ovih dana.
Imala sam najčudniji san.
Sjedim već 25 godina...
Jeste li dobro?
Treba mi malo šminke. -Dobro, to ćemo srediti.
I treba mi boja za kosu. Crna.
Crna? Jeste li sigurni? -Jesam, uvijek je bila crna.
Nešto u vezi s voćkama.
Donesite voćke. -Hoću.
Hoću odrezak, krvav. S krumpirom i grahom.
Bojala sam se nekih stvari, ali mi sada ništa ne znače.
Sve mi je nepovezano. Bilo je par ratova.
Jutros sam sama išla u WC.
Više su mi se sviđali onako.
Rolando, možeš li govoriti? Ja sam Miss Costello.
Da li me razumiješ?
Lucy. Koja je godina? -Koja je godina?
1926, glupko.
Stani malo, Miriam.
Zdravo, Sydney. -Zdravo.
Idemo li na isto mjesto? -Zapravo ne znam.
Ostanite zajedno.
Vrati Leonarda. -Anthony, vrati Leonarda.
Ostanite u grupi.
Doktore kako je mom ocu? -Isto.
Mama, sigurna si da hoćeš ići? -Naravno.
Lenarde, skloni se da se zatvore vrata.
Ne razumijem zašto Sydney ide. -On je pacijent.
Ali nije iste vrste. -Ali je pacijent, a ti nisi.
Ali ja sam ti majka. -Pa da li ide još nečija majka?
Što ti je to s kosom?
To je guma. -Znam da je guma, nisam idiot.
Tretira me kao budalu. -Srediti ćemo to.
Jesi li spreman? -Ja ću ostati ovdje.
Jeli sve u redu? -U redu sam samo...
Što?
Hajde doktore.
Jesi li siguran. Je li sve u redu?
Dobro sam. Vidimo se kasnije. Dobar provod.
Ćuftu molim?
Ćuftu.
Pratite li me vi to?
Oprostite, samo sam se šalila. Vidjela sam vas maloprije.
U posjeti ste nekome? -Ne.
Onda radite ovdje.
Živim ovdje.
Vi ste pacijent?
Ne izgledate tako.
Ne?
Uvijek sam volio carnegije.
Dr. Sayer... Vi ste odabrali ovo mjesto?
Zašto? -Ja uvijek dolazim ovdje.
Nemojte shvatiti krivo, lijepo je, ali prvih sat vremena.
Anthony misli da im je dosadno. -Da.
Razmišljao sam ih odvesti u operu.
Ili u muzej.
O ne, tamo ima mnogo raznih mrtvih stvari i tako to.
Pa gdje onda?
Je li to sad legalno? -Da, već netko vrijeme.
Dame, što želite?
Rob Roy s ledom.
Djevičanski koktel.
Radim noću u zalogajnici.
Nekad prije posla dođem posjetiti oca.
Volio je ići na utakmice pa mu pročitam sportske novosti.
Ne znam da li on zna da sam tu. Moja majka se ne slaže sa mnom.
Ali vi mislite.
Ponekad pomislim da sam vidjela. nešto... neku promjenu.
I na trenutak ga vidim onakvog kakav je bio prije udara.
I onda to nestane. Ne znam ima li to nekog smisla?
Da...
Zašto ste vi ovdje?
Uzimam terapiju. -Zbog čega?
Bez lijekova sam kao i vaš otac.
Ali sad sam u redu. -To je dobro.
Bila sam uvjerena da želi slaninu, tost i kavu.
Pa sam mu to i donijela.
Znaš što je rekao: 'Zaboravila si paradajz.'
I jesi li ga donijela? -Ne. Ionako nam je nestalo.
Drago mi je da smo popričali, Leonarde. -I meni.
Paula? -Da.
On zna. Vaš otac. On zna da ga posjećujete.
Doktore, ovo su mi prijateljice.
To je taj?
Miriam, ne znam kako da ti kažem ali ću reći...
Tvoj suprug...
se razveo od tebe 1953. g.
Hvala bogu.
Vidi ovo Pontiac Firebird. 400 konja. To je auto.
Dajte mi svoju ruku, Lucy? -Vodite me odavde.
Pogrešno. Ovdje je. -Izgleda da gubim.
Izgleda da te sreća napušta. Vrlo lijepo.
Kako je? -Kako je?
Mislim kako se osjećate?
Roditelji su mi umrli, žena mi je u ustanovi...
sin mi je nestao negdje na zapadu.
Osjećam se star i izigran. Tako se osjećam.
Svratila sam do knjižare i kupila ti olovke.
I našla sam ovo.
Mali kutomjer.
Može mi zatrebati.
Zdravo Lenarde. Zdravo. To je zaista lijepo.
Odmah se vraćam. -Leonarde?
Prije nije pričao o djevojkama.
Nije s njima ništa ni imao.
Malo je smiješno to s djevojkama. Zar ne?
On je odrastao čovjek.
Znate što mi je rekao. Da uzmem odmor, par dana da se opustim.
Valjda je smatrao da zaslužujete odmor, što je točno.
Ne mogu ga ostaviti samog. Umro bi bez mene.
Djevojke.
Halo? Dr. Sayer? Moram porazgovarati s vama.
Leonarde?
Moram da porazgovarati s vama o nekim stvarima.
O kojim stvarima?
O stvarima koje mi se događaju. Koje počinjem razumijevti i to.
Odakle zoveš? -Iz vaše kancelarije.
Vrlo je kasno. -Je li?
Budi tamo. Doći ću. -Dobro.
Dr. Sayer, sjedite. -Što je bilo?
Moramo svima kazati koliko je dobro.
Što je dobro, Leonarde?
Novine. Vidite što piše? Sve je loše.
Ljudi su zaboravili što je život.
Treba ih podsjetiti što imaju I što mogu izgubiti.
Ja osjećam život, dar, slobodu.
Stalno je pričao da ljudi ne cijene jednostavne stvari.
Rad, prijatelje, porodicu.
Bio je tako uzbuđen. Pričao je do 5 u jutro.
Ne znam što je to... oslobođenje... -Ili ljubav?
Da. Bio je u pravu. Mi ne cijenimo život.
Ali do 5 u jutro?
Waheedah. kako si? -Dobro.
Mr. Lowe, jeste li dobro? -Da.
Što je to što biste htjeli, Mr. Lowe? -Jednostavne stvari.
A to su?
Da mogu u šetnju ako želim, kao svaka normalna osoba.
Vi možete ići u šetnju? -Mogu? Sam?
Kakva je razlika?
Ja nisam kriminalac. Nisam počinio nikakav prekršaj.
Nisam opasan po okolinu. I dalje mi nije dozvoljeno prošetati samom.
Vi niste probudili stvar, probudili ste ličnost. Ja sam ličnost.
Jeste li svjesni nesvjesnog neprijateljstva koje sada izražavate?
Kako ako je nesvjesno?
Nora, molim te
Znatiželjan sam. Što bi radili vani. Šetao bih i razgovarao s ljudima.
Išao kamo želim. Radio stvari koje su vama normalne
I to je sve? -Da.
Dobro, razmotriti ćemo i obavijestiti vas.
Jesi li u redu? -Bio sam nervozan.
Što su rekli?
Da je neprekidno promatranje u ovom trenutku...
neophodno za potpunu dijagnozu.
Rekli su da je vani drugačije i da niste spremni za to.
Ne žele biti odgovorni ako vam se nešto dogodi.
Rekli su ne.
A što vi kažete? -Ne moraju me slušati, Leonard.
Da li se slažete s njima?
Da.
Nisam siguran da je sve gotovo i da je ovo... ništa.
Ovo je eksperimentalni lijek i moramo pratiti stanje.
Leonarde, gdje si krenuo? -U šetnju.
Ovdje dr. Sayer.
Gdje si pošao? -Van.
Danas ne.
Nemojte otežavati.
Samo hoću prošetati.
Nije neophodno. Nije nasilan. Molim vas.
Nije nasilan. Pustite ga.
Ne razumijem, nikad ranije nije pravio probleme.
Uvijek je bio tih. Ljubazan. Ništa nije zahtijevao.
To je zato što je bio katatoničan.
Govorim dok je bio dječak.
Oprostite.
Mislim da ni on ne zna što je uradio.
Pretvorili ste ga u ono što on nije.
Nemamo mi problem nego oni.
Bili smo u lošem i preživjeli. To ih i plaši.
Oni to znaju
Zato što ih podsjećamo...
da postoji problem...
na koji oni nemaju odgovor.
Oni to neće shvatiti, dok ne uvide problem.
Nismo mi problem nego oni.
Živio je 30 godina bez mogućnosti da se oslobodi ljutnje.
A ostali? -Mislim da je on prirodniji.
Mislite da je njegovo ponašanje normalno?
Da. Zato što je on tamo. Probudili smo ga a onda ga zaključali.
To nije paranoja, to je činjenica.
Činjenica je da imam 20 psihotičnih koji odbijaju jesti a ne znaju zašto.
Koliko još da dopustim? -On zna zašto. Hoće van.
Mr. Lowe nije mesija. On je čovjek s problemom.
On nije uskrsnuo, već je podignut lijekom.
Koji u zadnje vrijeme manje djeluje.
Ostali su dobro. Nema znaka... -On uzima duže.
Meni je on drag.
Ali neću dozvoliti da ugrozi ostale pacijente.
Oprostite. -Ne možemo vam dozvoliti.
On je u redu.
Kako si danas? -U redu.
Kako si ti? -Nikad bolje.
Koja je uloga ove gospode? -Oni me štite.
Volio bih da mi ne trebaju. -Netko te pokušava povrediti. Tko?
Nikad se ne zna? Netko od koga se najmanje nadaš.
Svaki pacijent ovdje misli da su se urotili protiv njega.
Oni su ludi.
Pogoršalo ti se stanje.
Lijek ne djeluje. Javljaju se sporedni efekti.
Zato se tako ponašaš.
Drago mi je da smo se vidjeli, ali sada imam neka posla.
Leonarde, pogledaj se.
Ti se pogledaj. Ja sam bolestan.
Bolest me je odvela s ovoga svijeta i borio sam se za povratak.
Borio sam se trideset godina, i još uvijek se borim.
Ali ti...
Nemaš opravdanja zato što si usamljen i uplašen čovjek.
Nemaš život. Kao da si ti zaspao.
Mogu ti ukinuti lijekove.
Možeš se probuditi u jutro i da nema ničega.
Skloni se od mene.
U redu sam. Hvala.
Sam sam pao.
Pomozi mi.
Možeš li hodati?
Ne ću dozvoliti da ti ukinu lijek Zajedno ćemo.
Ima reakciju na lijekove. Tikove.
Nije zabrinut zbog toga...
nego zbog efekata na ostale pacijente.
Raditi ćemo na dozama, On je spreman na sve efekte.
Ali trebali bi i drugi biti spremni. Tko će mi pomoći?
Leonard, dobrodošao. -Hvala.
Kako se osjećaš? -Jesi li dobro?
Nešto je tiho ovdje. -Zato što smo te čekali.
Dobro izgledaš, Len. Svaki dan sve bolje.
Što ako je prezasićen?
Što ako je samo pitanje vremena za sve nas?
Nema razloga da mislite da će se i vama to dogoditi.
Zašto ne?
Sve je do individue A i dobro ste, zar ne?
To je bilo predivno, Lucy.
Davno sam naučila tu pjesmu.
Znam koja je godina.
Ne mogu da zamislim da sam starija od 22.
Nemam iskustva u tome.
Znam da sada nije 1926 .
Samo mi treba to.
Kako si, Leonarde? -Nikad bolje.
Pričaju li ostali o meni? Jesu li su uplašeni?
Trebali bi biti.
Možeš li zaustaviti ovo? -Trudim se.
Nemoj odustati od mene. -Ne ću.
425...
Dobio sam razglednicu od sina.
U redu sam, a onda se sve zaustavi.
Bez upozorenja, brzo, kao kad se ugasi svjetlo.
Potrebno je nešto da me vrati. Zvuk, dodir...
I ponovo se mogu micati. Hvala.
Nije da se loše osjećam, jednostavno ne osjećam ništa.
Kao da sam mrtav.
Kao da nisam više osoba, samo skup tikova.
Ne znam da li ja imam kontrolu, ili oni...
ali znam da ne bi trebali biti tu
Stani do 5.
Samo još malo.
Dobro se osjećam dok radim. Dobro sam ovdje.
Da vidiš što sam napisao. -Volio bih vidjeti.
Nema veze, drugi put.
Što se događa? -Imaš krizu.
Donesi kameru.
Ne mogu to Lenarde. Isključiti ću kameru.
Ne, ne... gledaj.
Uči... uči... uči... Nauči od mene.
625...
675... -675... u redu...
Ne mogu više čitati. Ne mogu usredotočiti pogled.
Vraćam se na početak.
Sve sam iznevjerio. -Nisi.
Tebe sam iznevjerio. Ja sam groteska.
Nije točno.
Ja sam groteska. Pogledaj me i reci da nisam.
Nisi.
Ovo nisam ja.
Kada mi je sin rođen zdrav, nikad nisam pitala "Zašto?".
Zašto sam sretna. Čime sam zaslužila to savršeno dijete?
Ali kad se razbolio, zahtijevala sam odgovor, "Zašto je to tako?".
Zašto se to događa? Ali ništa nisam mogla uraditi.
Nikom nisam mogla kazati: "Zaustavi to. Molim te!"
Zar ne vidite da mi sin pati?
Moj sin pati. Molim vas prekinite to.
On se bori. -On gubi.
Radim, viđam se s prijateljima, odlazim na ples, ništa naročito.
To je super. Ja to nikad nisam radio.
Raditi ćeš.
Nikad me neće pustiti odavde. A i ne bi trebali.
Još uvijek nisam dobro, kao što vidiš.
Osjećam se dobro kad te vidim.
Ne ću te više viđati.
Samo želim da se oprostimo.
Zar to nije predivno?
Sada? -Kad budeš spreman.
Ja sam Leonard Lowe. Objašnjeno mi je da sam bio odsutan neko vrijeme.
Vratio sam se.
Kako ti je bilo kad si se vratio? -Prvo sam pomislio da je san.
Kada si shvatio da nije san?
Kada sam pričao a vi me razumjeli.
Rekli ste mu da sam dobar čovjek.
Koliko sam dobar kad dam život a potom ga oduzmem.
Dat je i oduzet od svih nas?
Zašto me to ne tješi?
Zato što ste dobar čovjek.
Zato što vam je on prijatelj.
Proljeće je bilo neobično. Sezona ponovnog rađanja, nevinosti, čuda.
Za 50 pacijenata i za nas
Ali moramo prihvatiti realnost tog čuda.
Možemo se skloniti iza znanosti i kazati da je omanuo lijek.
Ili da se bolest jednostavno povratila.
Ili da pacijenti nisu bili sposobni prebroditi gubitak decenija života.
Realnost je da ne znamo što je krenulo loše a što dobro.
Znamo samo da kad je kemijski prozor zatvoren...
uslijedilo novo buđenje.
A ljudski duh je mnogo moćniji nego bilo koji lijek.
I to treba gajiti.
Rad, igru, prijateljstvo, porodicu.
To su bitne stvari.
To smo zaboravili.
Jednostavne stvari.
Laku noć. -Laku noć.
Eleanor? -Da?
Što je bilo?
Pitam se što radite večeras. Ako imate druge planove...
Ne, ja...
Nemate druge planove? -Ne, ja...
Pitam se da li bi vi... mi... vi i ja...
Otišli na kavu.
Da, voljela bih.
Tamo mi je auto. -Kako bi bilo da jednostavno prošećemo?
Dr. SAYER I OSOBLJE NASTAVILI SU S RADOM S OBOLJELIMA OD ENCEFALITISA.
POKUŠALI SU S NOVIM LIJEOVIMA KOJI SU BILI DOSTUPNI.
LEONARD I MNOGI DRUGI PACIJENTI...
SU SE BUDILI S VREMENA NA VRIJEME...
ALI NIKAD TAKO KAO TOG LJETA 1969.
Dr. SAYER JE NASTAVIO RAD U BOLNICI U BRONXU.
Da počnemo.
Preuzeto sa www.titlovi.com