Казвам се Себастиан. Да, това съм аз.
Когато мама ме обличаше за детската,
сякаш ще ходя на дискотека в "Студио 54".
Като повечето американски истории, и моята започва отдавна.
На друг континент.
А по-точно – на вълшебния остров Сицилия.
Мнозина го наричат "голямата топка пред върха на италианския ботуш",
което е логично, защото светът се опитва
да ни срита от зората на времето.
От поколения народът ми е заплашван от войни, вулкани
и мачкащи топките "Speedos".
Но ние оцеляваме, благодарение на една непреодолима сила – семейството.
Това са истински снимки на сицилианските ми предци.
Забележете типичния "Манискалко-поглед".
Превитият гръб и затаения в очите гняв,
като на готови да ти налетят захарни коледни бастунчета.
От няколко столетия тези горди гърбави мъже
са водени от една-едничка цел –
да дадат всичко, за да осигурят на децата си по-добър живот от техния.
За татко това е означавало да замени любимата си Сицилия с Чикаго,
за да получа възможностите, които те не са имали.
Като да рина сняг, да пусна тези красиви къдрици
и да отида на абитуриентския бал с вид на крупие.
Баща ми, с много усилия,
ми наложи правилата на това как трябва да се държи всеки мъж.
Ако си буден, трябва да работиш.
Добре ли е, г-жо Маринели? - Натискай.
Помни, сине, не ти плащам на час, а на стон. Ясно?
Мъжът с опашката е баща ми. Споменах ли, че има салон?
Той идва от поколения сицилиански стилисти
и не смейте да го наричате "бръснар".
Той не просто подстригва, той създава стил.
Салво! Красиво е! - Видя ли? Казах ти, че имаш скули.
Микеланджело просто ги показа.
Законът за детския труд явно беше нарушен,
но за сметка на това имах
най-реалистичния костюм на Чубака в историята на Хелоуин.
Татко ме научи да бъда пестелив.
Без предястие и десерт. А ако не изядеш всичко,
ще черпиш на рождения си ден.
И да съм изобретателен.
Искаше да ти купя скейтборд, но сам ти го направих.
Догодина ще ти изобретя и Nintendo.
С едно изключение – одеколонът. Никога не се стискай за скъп аромат.
Вечер домът ни ухаеше на Uber в Лас Вегас.
Виждал съм татко да се усмихва
само когато танцуваше пилешкия танц пред мама.
За мен този човек беше Бог.
И всичко вървеше добре до деня, в който пораснах
и се влюбих в пълната си противоположност.
Казваше се Ели. Вижте това момиче.
Този стил, този преливащ от позитивизъм характер.
Тя беше жената на мечтите ми.
Себастиан!
Извинявай, че закъснях. Поискаха ми 15 долара за вале.
Паркирах на девет преки от тук. - А защо си сух?
Изпотяваш се, отивайки до пощенската кутия.
Това е Fendi, скъпа. Попива като гъба.
Искаш ли? - Да.
Съветваха ме да има готина храна на откриването, а аз ги питах:
"Има ли един човек, който не обича хот-дог?"
Отгоре на всичко е художник.
Като малък ми беше забранено да рисувам, дори като хоби.
Е, как върви? - Боже, невероятно е!
Всичко се продаде за 15 минути.
Страхотно! - Нали?
Повечето отидоха при един дизайнер,
но той има клиенти в целия свят и не се оплаквам.
Няма защо. Още повече, че малко приличат на...
Вагини? Да, но ако ги закачиш хоризонтално...
приличат на залези. - О, да!
От първия ден тя ми отваряше очите за всякакви нови преживявания.
Като дрямката.
Странно, слънцето грее през пердетата.
Козметичните процедури... - Красавецо, хубав си.
Сърдит ли си? - Да.
Че чак сега откривам маската с авокадо.
И не на последно място – усмивката.
Добре. - Зле ли е?
Не е съвсем естествена, но мисля, че ще трябва
да активираме тези мускули с тренировки. Ето така.
Пробвай...
Чудесно!
Да, животът ми с Ели беше съвършен.
Няма да участвам в това. Нелепо е. - Обеща.
Моля те! Публично брачно предложение? Унизително е!
Не, сладко е. - Когато аз ти предложа, ще е интимно.
Само ти и аз, както е редно. Никой друг.
Преди беше "ако ти предложа", а сега е "когато ти предложа".
Скъпа, изнервен съм, не знам какви ги дрънкам.
За твое сведение, единственият начин да кажа "да",
е ако се подложиш на някакво публично унижение. Готви се.
Тогава да скъсаме още сега, защото няма да го направя.
Няма ли? Но ти танцуваш страхотно.
Ели, имам нужда и от вас двамата. - Да, ние сме тук.
ОЖЕНИ СЕ ЗА МЕН, ДЕРИК
Истината е, че наистина възнамерявах да поискам ръката на Ели.
Търсех само доброто място и време.
Виждам те, младеж. Виждам те. Чу ли? Вдигни го.
Благодаря. Вървете. - Себастиан!
Говоря с нашите и чуй...
Те канят нас в лятната си къща за уикенда на 4-и юли.
"Нас" ли каза? - Нас.
Мислех, че е само за семейството. - Само не знам дали е добра новина,
или италианска версия на филма "Бягай!". Не съм сигурна.
Да, да, мамо. В момента го питам. Изчакай...
Какво мислиш?
Да. Той се просълзи. Това значи "да". Да!
Обичам те. - Ще донеса кърпички.
Обичам те. Толкова се вълнувам!
Е, да, голям ревльо съм. Разкисвам се в собствените си сълзи.
Но това беше голяма работа.
Лятната им къща беше не само идеалното място за предложение,
но и означаваше, че семейството й започва да ме приема.
Което беше изумително, защото... Как да го кажа най-добре?
Тези хора имаха класа в самата си подкваса.
Просто вижте тези хора – в съвършени пози,
със съвършени зъби. Кучето им е било в по-елитно училище от моето.
Чувствах се неловко, което е нелогично,
защото тяхната история беше емигрантска, като моята.
Но по някаква причина тяхната будеше повече уважение,
защото е започнала преди 400 години.
Това е картина на известния прародител на Ели – Уилям Лъв Колинс,
който е довел семейството си в Америка с корабче, наречено "Мейфлауър".
Познахте, това е.
И докато татко е дошъл да гони американската мечта,
Колинс са нейното олицетворение.
Всичко, до таткото на Ели – Уилям Лъв Колинс XII.
Единствените ми познати италианци с римски цифри
са папите и Роки Балбоа.
Баща й беше председател и управител на луксозната верига хотели "Колинс".
Неловко, тъй като аз управлявах нов бутиков хотел,
който крадеше доста от бизнеса в Чикаго.
С две думи – момичето му ходеше с врага.
Но Бил не беше плашещият родител. Тази чест се падаше на майка й,
чието моминско име беше Тигър Макартър.
Анна, скъпа, не знаеш нищо за мен.
Това котенце имаше нокти.
Като дипломант на Бръшляновата лига и сенатор, й отне доста време
да преглътне факта, че скъпата й дъщеричка
ходи с прост мениджър от средната класа.
Как може аз да съм против емигрантите,
когато дъщеря ми ходи със син на такъв?
Поканата означаваше, че най-сетне съм допуснат.
Празничният уикенд ми даваше шанс
да пречупя острите ръбове на панталоните им.
Ако всичко минеше добре, можех да поискам ръката на дъщеря им.
И така, имах идеалното момиче, идеалното място да й предложа
и оставаше само пръстенът, който лесно щях да уредя.
Как така няма да ми дадеш пръстена? Баба ми го остави за сватбата ми.
Но го повери на мен, за да не го дадеш на някоя "путана".
Излез от там, за да го обсъдим.
Пак нападат тиквичките ми. - Зарежи тиквичките.
Татко, ще ми дадеш ли пръстена? - Не съм сигурен за това момиче.
Качи си краката на масичката...
Ти правиш същото. - Но краката са си мои.
Какво ги яде, а? Дали е миеща мечка... - Мравки, вероятно.
Мравки? Шегуваш се. Да видим...
Ясна работа – опосум.
Опосум! Мъртви са! Край! - Татко, стига...
Обречени са! Това е краят! - Сложи капан.
Ще сложа. Трябва ми антифриз.
Като малък мислех, че всичко, което прави татко, е нормално.
Ако изчезнеше шушулка зелен фасул,
дворът ни се изпълваше с отровени катерички, птички, бурундуци –
на практика всички малки помощници на Пепеляшка гниеха в задния ни двор.
Хайде, татко, признай, че Ели не е "путана".
Аз я обичам, ти я обичаш. Дай ми пръстена, за да й предложа.
Наистина ли е сериозно? - Тя е избраницата ми.
Тя ли е? - Да.
Добре, тогава ще ти го дам. - Благодаря.
Но ще се срещна със семейството. - Защо?
Защо ли?
За това. - Какво значи това?
Не уважаваш корените си. Не ядеш плода,
преди да се увериш, че дървото е здраво.
Традицията повелява да погледна майката и бащата в очите,
за да видя дали не са гнили. - Какво?
Никога не знаеш. - Не и това семейство.
Кой знае? - Те са високопоставени.
Колкото по-нависоко, толкова повече мръсотия.
Плюс, че не живеят наблизо.
Ще ви свържа по FaceTime. Така ще ги погледнеш в очите.
Ей, какъв FaceTime? Това е важен момент. Луд ли си?
Успокой се... - Само очи в очи.
Искам да й предложа другия уикенд в лятната им къща, на празника.
Спри! Чакай... Това е първото лято,
откакто се сбогувахме със скъпата ти майка,
и искаш да съм сам на 4-ти юли?
Защото техните ме поканиха в лятната си къща.
Браво! Някои нямат един дом, а те си имат за всеки сезон.
Татко, какво като имат повече пари от нас? Само за един уикенд е.
А, само за един уикенд?
Преди 50 години дойдох тук, за да имаш бъдеще.
50 години жертвах уикендите си в Сицилия заради теб.
Служих в армията, за да браня правата ти.
Как ми благодариш? Отиваш да празнуваш 4-ти юли другаде
и ме оставяш да паля пиратки и да ям хот-дог самичък!
Благодаря! Много благодаря!
Невероятно...
Как така няма да дойдеш? - Не мога да оставя татко.
4-ти юли беше любимият им празник. - Заради службата в армията ли?
Не. Само тогава не се правят подаръци.
Съжалявам, Ели. Някой друг път.
Да вземем и него? - Какво каза?
Щом обича 4-ти юли, със сигурност ще му хареса.
Ще има всякакви забавления, фойерверки,
и дори рибно барбекю, с прясна риба.
Обожава да чисти риба. - Идеално.
Баща ми да погледне отблизо новия ми живот,
докато се опитвам да вляза под кожата на родителите на Ели?
Фантастична идея!
Не, не мисля. Ще остана тук с него.
Недей! Не искаш ли нашите най-после да се запознаят?
Искам, разбира се. - Защо гласът ти изтъня?
Какво има? Да не би... да те е страх да го доведеш?
Мен? Не! Изобщо не.
Добре де, не го води. Не идвай. Скучай.
Добре, хубаво.
Е, може би малко се страхувах татко да попадне в кънтри клуб обстановка
и да гледа как размахвам ракета,
как се возя в голф количка и спя следобед.
Но знаех, че упоритият негодник няма да даде пръстена,
преди тази среща на живо.
Добре, печелиш. Ще го поканя.
Ей, не се въодушевявай. Той е вкопчен в традициите, едва ли ще приеме.
Да, ще дойда. - Почакай... Сериозно?
Разбира се. Какво друго да правим? Да киснем тук двамата,
да палим пиратки и да ядем хот-дог? Ще дойда.
Със същите мотиви ме разубеждаваше да отида.
Познаваш ме добре, боравя с думите.
Ако дойдеш, трябва да се държиш прилично.
Какво значи "прилично"? - Те са благоприлични,
консервативни хора. - Чакай, чакай, чакай...
Ти, синът, учиш баща си как да се държи? Чухте ли?
Помни, че целта е да се запознаете, да ми дадеш пръстена
и да предложа на Ели, а не да оценяваш стойността на мебелите.
Стига! Колко могат да струват едни мебели? За какви пари говорим?
Не знам, татко. - Шегувам се.
Нямаш чувство за хумор. - Просто те моля да не копаеш.
Да не копаеш! - Какво се кълчиш? Вижте го.
Знаете ли какво всъщност го притеснява?
Че баща му, емигрантът, ще се държи като някакъв мафиот.
Ще ти кажа. Не помниш, защото съм ти баща,
но тук много хора ме намират за очарователен.
Нали, дами? - Да.
Докато богаташите ме определят различно.
Знам. "Шумен, досаден, пренапарфюмиран".
Не, не... Свеж. "Той е свеж, той е оригинален."
Това го чувам постоянно. Родителите й ще се влюбят в мен.
За теб – не знам, но за мен е сигурно.
Дами, тук съм до четвъртък, а после Манискалко заминават на ваканция.
Този младеж е разтревожен, но аз не съм.
Тук не може да пушиш. - Нали съм навън?
До самолета. - Извинете!
Гадост! Жалко за пурата. - Добра новина.
Наех луксозен седан, на цената на компактна.
Браво! Но за колко би наел компактна кола?
Щях да се спазаря и да я взема без пари.
Скъпи, багажа. - Колко е пътят до там?
Около три часа. - Ей, трябва ли ви превоз?
Боже, Лъки!
О, не! - Да не е бившият й?
По-лошо – брат й. - Ела тук!
Ако имах напредък с родителите на Ели,
с по-големия й брат още нямах никакъв.
Казваше се Уилям Лъв Колинс XIII, затова го наричаха "Лъки".
"Късметлията". И си беше точно такъв.
Беше завършил Принстън, когато още приемаха подкупи,
и беше на път да наследи бизнеса, оглавявайки отдел "Връзки с клиенти".
Господа, кой е готов за лов на застрашени видове?
Шегувам се. Но ако искате, ще го уредя.
Обикаляше света, забавлявайки богати клиенти
с хобита за богоизбрани, които владееше. Например, със ски.
Сноубордът е гадост!
Яхти. Кънтри клуб спортове.
Трябва да се преобуя като за танци.
Но най-добре владееше умението да бъде тъпанар.
Ето го!
Още спиш с пиколото? - Лъки! Не!
Шегувам се, Сибас. Как сме?
Супер! - Браво!
Сигурно сте брат му? - Не, баща му, Салво. Приятно ми е.
Ами, сериозно? Не мога да определям възрастта от 40 нагоре.
О, чакайте! Ще ви дам тези мостри.
Инвестирам в един нов подмладяващ крем за мъже. Очевидно съм и клиент.
Ужасен е. - Ще яхнем ли коня? Хайде!
Хеликоптер! - Не съм въодушевен.
Да, имаме си кола. - Момчета, моля ви, хайде!
С хеликоптер е 20 минути и гледката е вълшебна.
Идвате ли? Хайде, да се забавляваме!
Лъки, можете да излетите. - Роджър, Роджър!
Казва се Роджър. Има супер секси жена.
Ако погледнете наляво, ще видите красивата река Роаноук.
Скъпи, виж.
Салво, харесва ли ти? - Да, да, хубаво е.
Като Виетнам.
А? - Добре съм.
О, Боже! - Извинете. Няма нищо.
Прекалил съм с джина в чая.
Шегува се. - Да, да.
Трудно дишам. - Спокойно. Дишай, дишай.
Още малко. Няколко минути. - Топло ми е, татко!
Да, сине. Мисля, че имаме проблем. Призля му.
О, Боже мой! Скъпи! - Не мога да дишам.
Отхапи от лимона. Помага. - Не мога! Махни го!
Ще го срежа. Спокойно, ще го нарежа. Чакай, имам нож.
Боже, има нож! - Да режа лимона.
Смучи го. - Смучи го.
Смучи лимона. Смучи! Още! - Сякаш е събота вечер.
Не драйфай тук. - Няма.
Вдишай през носа, издишвай през устата.
По-зле е. - Смучи го!
Погали го. - Хайде, смучи! Смучи лимона!
Спокойно. - По-добре да се върнем, зле е.
19 минути. Ще издържиш ли? - Гадост!
По-добре да се приземим. - Отворете прозорец, умирам!
Умирам! - Добре. Роджър, връщаме се.
Да кацнем! Умирам!
Трябваше да го запиша в армията.
Да, да... Смейте се, подигравайте се, но се радвам, че съм на земята.
Хайде, господа. Добре дошли в Уайт Оук.
О! - Нали?
О, Боже!
Така, това там е голфът, а тенис кортовете са от другата страна.
Скъпи, погледни. Това е детският ми форт.
Тук се криех, когато исках да съм сама. Тоест – постоянно.
Да, да имах и аз. - О, вижте!
Боже мой! Сержант Пернат и семейството му!
Какво е това? - Божичко!
Какво правиш? Безопасно ли е?
Не, тя е луда! Какво прави? Внимавай!
Върни се в колата! Ще те изядат жива!
Не са ли прекрасни? - Да, да.
Толкова са красиви! - Колко струва един паун?
Не му отговаряй. - Не знаех, че ги има във Вирджиния.
Дядо ми е пренесъл два преди десетилетия,
но са мразели клетки, затова ги е пуснал на воля
и сега са талисмани на клуба ни. - А според мен са прокоба.
Те са фукльовци, мен ако питаш. Не ги харесвам.
Можеше да са се родили като пилета или гълъби,
но нали са с шарени пера, изведнъж печелят уважение.
Добре. Момчета, пристигнахме. Добре дошли у дома.
Майко мила! Сериозно ли? - Колко струва тази къща?
Престани с тези цени! - Боб Баркър на задната седалка.
О, мъничката ми маймунка! - Здравейте.
Здравейте. - О, скъпа моя!
О, Ели-Бели!
Сега разбирам защо на татко му е дошло в повече.
Доста са лигави. - Изразяват обичта си.
А ти пред родилното си ми подал ръка. - Нормално, не се познавахме.
Запознайте се с таткото на Себастиан. - Себастиан, радвам се да те видя.
Приятно ми е. - Толкова се радвам да те видя!
А вие сте очарователния Салво. - Чудесно е да ви видя на живо.
Само преди седмица ви гледах по телевизията.
По CNN или Fox? - Не знам. Гледах косата ви.
Като злато е. Бих заровил инструментите си в...
Хей, татко, татко... - Извинете, но...
Салво, знаем, че сте стилист.
Кажете, прекалено ли съм стар за щръкнали кичури?
"Щръкнали кичури"? Браво, татко. Страшен си!
Отивам на голф. - Успех!
Предлагам да влезем и после ще ви покажем имота.
Не се тревожете за багажа, Уендъл ще се погрижи.
Имате голямо кученце. - Това е Дюк.
Не му се караме, за да не ни изяде. Толкова е голям.
А това е домът ни. - Да, широкичко е.
А това е малкият ни син. Дъг?
Занимава се с пеещите си купи. - Пеещи купи? Какво е това?
Пеещите купи са музикален инструмент.
Произвеждат звук, който предизвиква състояние на релаксация.
Дъг се обучава за лечител.
Много се гордеем с него. - Шумите, татко.
О, извинявай! - Един момент, ще затворя.
Свири, сине, свири. Свири и укротявай дивия звяр.
Няма нужда да затваряш.
О, тази къща е невероятна! - Нищо особено.
Ако видиш онази в Аспен. - О, просто е...
Харесва ли ти?
Тази маса е прекрасна! - Да.
Себастиан, познавач си!
Първата въглищна мина в страната е на две крачки от тук
и тази маса е направена от една от оригиналните миньорски вагонетки.
Пропита е от история. - Добре е, че рециклирате старо дърво.
Той ми се кара, че влача боклуци у дома.
Невероятно е какви неща изхвърлят хората.
Излизат ми без пари, така че... - Да!
Да, да, това е самата истина.
Е, но за тази платихме. Излезе ни солено, признавам,
но се клати и никой не си оставя чашите.
Ужасен си.
Не, просто искахме нещо, което подхожда на картините ни.
О, мило е, че сте закачили детски рисунки.
Не, това са оригинали на баба Моузес...
Извинете... -... които случайно намерихме.
Извинете. Съжалявам, не исках да обидя баба ви.
Не я подценявам, просто не знаех. Какво й беше, нещо с главата ли...
Боже! - Ей, кой е огладнял?
Аз. - И аз!
Отиваме ли в "Колибата".
Салво, ще ти хареса. - Добра идея!
Моят е.
Просторен ресторант е, Бил. Както го описваше,
очаквах, че ще продават печено сирене през прозорче.
Да, наистина, с годините доста се разви,
но за нас винаги ще си остане... - Колибата.
Построен е от роби. - Дъглас!
Нямам ли право да кажа истината?
Как ще решим проблемите си, ако не ги обсъждаме, татко?
Така е. Част от историята тук
е просто брутална. Просто немислима.
Не е в менюто, но може да поръчаш клуб-сандвич с омар.
Не водя приятелката си тук, защото ме е срам. Тя е африканка.
"Тя" просто ти изпраща имейли от Африка, а ти й изпращаш пари.
Още не знаем каква е тази приятелка. - Пази ме от отрицателна енергия.
Здравейте и добре дошли. Какво ще поръчате?
Без хляб, моля те. Имате ли от крекерите със зрънца?
Разбира се. - Глория, а има ли "комбуча "?
Ще проверя. - Някой друг иска ли?
Откакто я пия перисталтиката ми се регулира, нямам никакви проблеми.
Стига, Дъглас. Запомни, че не говорим за това на масата.
Преди да започна да пия "комбуча",
фекалиите ми приличаха на разръфани хартиени топчета,
а откакто я пия са дълги и меки пънчета.
Да, добре. Благодарим ти. Какво си избра, Себастиан?
Просто салата "Коб". - Добър избор.
Да не си ми състудентка? Само с това ли ще се нахраниш?
Няма ли да вземеш предястие? - Ще се задоволя само със салатата.
Добре, както искаш. Салво, а ти?
Мисля, че ще взема сандвич с бекон и лучени кръгчета.
Но колко ще ми излезе това? - Ние не...
Салво, може да ти звучи много глупаво, но ние не искаме да виждаме цената,
защото това е дразнещо напомняне за пари.
Значи всичко е безплатно?
Не, не е безплатно. Де да беше... - Не е.
И какво, сам ли да определя цената? - Татко, недей.
Говоря си с Бил. Ти Бил ли си? Здравей, Бил.
Има определени цени, натрупват се,
и в края на всяка седмица се разплащаме.
Ясно, разбрах. Глория, все пак аз обичам да съм наясно.
Салво, моля те, за нас е удоволствие да те почерпим.
Много мило и благодаря, но мисля, че и без това се престаравате.
Приехте ни в къщата си – това стига. Нека да платя поне храната.
Не зацикляй. - Не зациклям. Не го правя на въпрос.
Всичко е наред, спокойно. Моля ви, Глория,
питайте колко струва сандвича ми... И какво беше?
Салата "Коб". - Салата "Коб".
Моля те, ние ще се погрижим. - Много по-лесно е да приемеш.
Не мога. - Моя грижа е.
Нека да платят. - Моля те!
Той ще плати. - Не, не, не...
Защо така се разстрои? Аз съм човек на труда.
Сам си плащам, не искам нищо от другите.
Сърдя се, защото трябваше да се опознаете,
а ти взе, че направи сцена. - Какво от това? Странни хора са.
Така си мислиш. - Така е. Не виждаш ли?
Искат да не мислят за пари. - Не мислят умрелите.
Боже! Животът им е различен.
Трябва да се опиташ. - Да бе...
Честно, Себастиан, не знам как ще се впишеш.
Не е нормално. Не сме те отгледали така и...
Искате да се оженя за италианка, която крещи, когато е щастлива,
и да си отглежда косми навсякъде? - Такива са истинските жени.
Като майка ти. Слагаше храна на масата, а не отказваше хляба.
Признавам, крекерите бяха гадни - Храна за птици.
Не знаех дали да ги ям с ръка или ходейки така...
Именно. А видя ли как се правеха на скромни?
"Извинете, гледам. Имам очи и виждам. Ехо!"
И се оправдаваха: "О, да, къщата е 5000 кв. м,
има 13 стаи, но ни харесва, защото е уютна."
А за мебелите казваха обратното. Преувеличаваха реалната им стойност.
Нямаше един нормален стол. Зад всеки се криеше цяла история.
"Да, на този стол е седял Томас Джеферсън,
когато е подписал трактата." На кого му пука?
А Ейб Линкълн се е изходил в тоалетната. Има табелка.
Има ли закачалка за шапката му? - Не сме в къща, а в музей.
Кажи ни, какво ново в Чикаго? Как е изкуството?
Ами много добре... Да... - Да.
Всичките ми картини се продадоха още на откриването.
Удивително! - С това си заслужава да се хвалиш.
След като имаш толкова контакти, вече можеш да работиш отвсякъде.
Мамо... - Нали, мила, нали?
Не, не, със Себастиан сме добре в Чикаго.
Но ти толкова ни липсваш във Вашингтон.
Наистина, липсваш ни. Не мога да ти целувам бузките във FaceTime.
Искам и аз. Дай ми бузка. - Извинете.
Трябва ли да говорите по време на звукова баня?
О, Боже! Извинявай. Не, не, това е прекрасно!
Моля те, продължавай да ни "къпеш" в звуци.
Да. - Хайде, моля те.
Татко, тук сме, защото искам да се оженя за Ели.
Може и да не ми е хубаво с тези хора, но ми е хубаво с нея.
Затова те моля, дай им поне един шанс.
Добре, добре, няма проблем, защото все пак животът си е твой.
Вечерно пръскане?
А, виж ти, розови са! - Какво?
В куклен дом сме.
Мамо, татко, бих живяла по-наблизо, знаете го.
Тогава? - Но Себастиан има баща
и хубава работа. - Работи за проклетия "Хилтън".
Още ли трябва да си с херпес, за да работиш там?
Благодаря ти. - Проблемът е, че му харесва
и не мога да го накарам да напусне.
Да, но как може да живеете в такива условия?
Скромни сме. - Но нямате ваканции.
Защото работим. - А одеколонът?
Умирисаха ми хеликоптера.
Боже, мразя, когато ме нападате по този начин!
Не е честно! Харесва ви или не ви харесва.
Мамо, татко, Лъки,
със Себастиан сме много щастливи и оставаме в Чикаго.
Съжалявам, Дъги.
Така не мога да отварям чакри. Ще се обадя на приятелката си.
Спокойно, спокойно... - Мамка му! Биткойнът пада.
Виж ни, разхождаме се в затворен комплекс като гости.
Не като прислуга. - Дано нищо не изчезне през уикенда,
защото винаги обвиняват емигрантите.
Виж я тази! Да не е задигнала спортен уред?
Добро утро. - Здравейте.
Прекрасен ден! - Да.
Чудесен! - Чу я. Добре ли е?
"Прекрасен ден!" Друг път. - Щастлива е, татко.
Баща й не я е събудил в 5:45 ч.
До сега да бях направил четири боядисвания
и да съм събрал за две сметки за тока. За две!
Добро утро. - Здравейте.
"Добро утро." Как може? Още е по хавлия. Невероятно!
Тези не работят ли? - Празничен уикенд е.
Плюс, че парите им са в акция,
не в буркани от майонеза, заровени в двора.
Отпусни се. Хайде, татко, прекрасен ден е!
Напред-назад, напред-назад... И ти ли играеш? Стига бе!
С тези полички, с които излагат дупетата си на показ?
А щом ударят топката, стенат, сякаш имат оргазъм.
Съгласих се да играя, за да прекараш малко време с Бил.
Отпусни се и мисли за това. - Отпуснат съм. Виж, по сандали съм.
Нали? - Да не си убил кучето на Джон Уик?
Не знам кой е той.
Ели каза, че играеш добре. - Взех един-два урока.
Да те видим. Обичам семейството си навсякъде,
освен на тенис корта. За победа!
Боже, неудобно ми е. - Хайде! Готови?
Да се сразим!
А, Бил... - Да?
От кога си в хотелиерския бизнес? - От 50 години. Отдавна.
Цял живот.
Предполагам, че е много вълнуващо занимание.
Обожавам го. Хотелите просто са в кръвта ми.
Както косите в твоята. Разбираш...
Хей, Сибас, дано си с кухненски ръкавици, защото става горещо.
Боже!
Съжалявам. - Какво правиш, Себастиан?
Ели ми каза, че си силен. - Прощавай.
Не ми беше лесно. Изхвърлиха ме от Харвард,
защото свирех на саксофон. И тогава баща ми се ядоса,
и каза: "Край! Оправяй се сам!". И ми даде един хотел. Един.
Да, впечатляващо. - Нали?
Моят ми даде муле. Но то умря.
Слагай макароните и ги свари!
Какво е това? - Книжка за оцветяване за възрастни.
Искаш ли пауза за вода, или за някой урок по тенис?
Какво става с теб? Ти обичаш тениса, но изобщо не се стараеш.
Просто игра е. - Поне свали глупавото горнище.
Вече си изпотен. - Не недей, студено ми е!
Не ти е студено.
Почакай! Да не би да те е срам да играеш пред баща си?
Не си пада по спортовете и нямам намерение да му обяснявам,
че съм плащал, за да се уча да играя.
Но трябва да знаеш, че майка ми пък не си пада по падането.
Да.
Поне няма да блъскаме гърди. Интересуват ме единствено твоите.
Не и ако паднете.
Себастиан, Ели разказа ли ти за младежа,
с когото ходеше на стажа си в Шотландия?
Нима е Анди Мъри? - С него не сме губили мач.
Къде ли е сега? - Ей, ще играя със слабата си ръка.
За да имате някакъв шанс. Става ли, мамо?
До този миг ужасът ми беше
татко да не види, че съм доволен от живота.
Също като сервиса, който научих
от шведски професионалист, на име Йоханес.
Това щеше да е точката на пречупване.
Видя ли? - Аз съм спокоен! Сервирай!
Играта бързо ли се учи? - Не и на това ниво.
Виж ти, Себастиан е много способен. Сигурно се гордееш.
Лъки, добре ли си? - Не съм добре.
Много съжалявам. - Няма нищо, Себастиан.
Беше злополука. - Боже мой! Бързо! Бил!
Донеси ни чаша с лед за топчиците му. - Ето ме, скъпа!
Това е Ice tee. Няма да боли, студеничко е.
Да охладим бъдещите ми внучета. Искаш ли да стисна?
Вземи. Вярвай ми. - Не пипай!
Къде се научи да играеш тенис? - Взех няколко урока.
Не е кой знае какво. - Колко струваха?
За емигрантските деца, които гледат – на този въпрос винаги отговаряйте
с възможно най-ниската цена. 40 долара.
Моля? Дал си колкото за стайлинг и сешоар, за да те учат да играеш?
Просто нямам думи!
Как ли би реагирал, ако знаеше, че реалната цена е 80.
Остава да ме храниш с крекери за птици!
Дай ми птичи крекер, хайде!
Това е хоби, татко. Много хора ги имат.
Не се дръж сякаш е култ. - Култ е.
Само дето вместо Cool 8, сервират шампанско.
Добре дошли на яхтата на Колинс.
Забавен факт – спечелих я при игра на табла със сър Ричард Брансън.
Затова разходките ни са за сметка на Virgin.
Страхотно! - С Бил го обсъдихме
и щяхме да изчакаме уикенда, за да го кажем,
обаче нямаме търпение.
Така. Себастиан, като дългогодишен хотелиер
и баща на най-прекрасното момиче на света,
трябва да кажа, че ни убива...
Убива ни. - Да. Убива ни мисълта,
че работиш за най-големия ни конкурент.
Затова... - Давай.
Може ли? - Да.
Сега ли? - Хайде!
Добре. - Татко, казвай!
От името на "Колинс Хотел Груп",
бих искал да минеш на наша страна и да станеш новото лице
на луксозното петзвездно съкровище, наречено... Тремоло.
Хотел "Баримор". Да, не се шегувам.
Какво? Сериозно ли? - Напълно сериозно.
Но това е перлата ви. Най-престижният хотел във Вашингтон.
Да, похарчихме 240 милиона долара за ремонта му.
Татко, мислех, че ще е за мен. - Ще тестваме за дрога.
А, добре. - Мамо, татко, много сте щедри.
Нямаше да предложим, ако не вярвахме, че е идеален за поста.
Да донесем още шампанско. - Ела да видиш. Да видиш на кое...
Не мога да повярвам! - ... на кое ще си новият мениджър.
Построен е през 1896 г. и е напълно възстановен.
От таваните до дръжките на вратите.
Погледни... - Ей, Дъг, какво правиш?
Това е за кръвообращението. - Лицето ти се зачерви.
Да, вие ми се свят. - Да, и на мен.
Това е залата на Джаки Онасис. Не я е използвал, за което съжаляваме.
Картината в лобито прилича на...
Там има много картини. - Както и в залата.
Познавам този залез.
Момент. Купил си картините на Ели? Тя знае ли?
Купихме няколко, чрез един познат дизайнер. Няма лошо.
Подкрепяме мечтата на детето си. Затвори го.
Шампанско. - Да, ще пийна, моля.
Какво мислиш?
Много щедро предложение, но Себастиан трябва да си помисли.
Нали? - Да, прав си, татко.
Разбира се. Това е важна крачка за всички.
Моля, не бързай. Обсъдете го.
И кажете кога да изпратим хамалите.
Това е супер! Страхотно!
Като потенциален член на семейната ни компания,
да го отпразнуваме ли с джетпак?
Звучи интересно. Кажи ми, какво е "джетпак"?
Това е невероятно, Лъки! - О, браво! Вижте го!
Скъпи, ти си върха! - Сякаш летя!
Дръж се! - Аз се усмихвам. И то истински.
Салво, искаш ли бански костюм? Горе има и джакузи.
Благодаря, но сега го гледам. Да не пострада.
Хей, искам да благодаря, че се грижите за Ели в Чикаго.
Имаме късмет, че е срещнала сина ти. - Добро хлапе е.
Светът е мой! - Вечно прави глупости.
Знам, че сте близки, и ако се преместят във Вашингтон,
обещавам, че ще се грижим добре за него.
Не се надявай. Не вярвам да напусне Чикаго и мен,
защото си няма друг.
И аз казвах така за Ели.
Татко, сега ще се гмурна!
Виж колко е атлетичен. Браво! - Татко!
Наследил го е от мен.
Виж ме!
О, Боже! - Мамка му!
Банският ти! - "Версаче" е. Харесва ли ти?
Не, глупако, вдигни го!
Виж се само! - О, Боже!
Буба Гъмп! Скаридка! - Не го стигам...
Добре ли си?
Нормален ли си? Вдигни си банския!
Не го стигам! Какво да направя?
Синко, платното ти е спуснато. - На мен ми се вижда вдигнато.
О, не!
Не, не, не! Не!
Не, не, не! - Не!
Не! - Не се показвай...
Не, не, добре, няма никакъв проблем.
Скъпи, мама не може да не види.
Хей, Сибас, поздрави TikTok!
Какво правиш? - Багажът. Утре се връщам в Чикаго.
Луд ли си? Няма да си ходим. Не си ми дал пръстена.
Вярвай ми, след видяното днес, нямаш никакъв шанс.
Не драматизирай. Беше отдалече. Нищо не са видели.
Това е сигурно. Не съм те виждал гол от родилния дом.
Но как може от тогава да не ти е пораснал?
Прибери този куфар. - Не, връщаме се у дома.
Ще ти намеря италианка, ще ти дам нов старт,
и дори ще те подстрижа. - Татко, аз обичам Ели
и ще я обичам, ако ще целия свят да ме види.
Това ли планираш за утре?
Сине, не се преструвай, че се вписваш сред тях, защото се лъжеш.
Не се преструвам. - А защо всеки път,
когато си с тях, се излагаш?
Защото си ме възпитал да се страхувам от нови неща.
Господи, чуй ме! Притеснявах се да те доведа тук.
Знаех, че ще седиш и ще ги съдиш с черната си риза,
с дюкяна си с цип и със злобния си поглед.
Погледът ми не е злобен! - Гледаш като италиански гаргойл.
Сякаш се каниш да избиеш целия квартал.
Проблемът ти е, че си толкова негативен,
че не се радваш на нищо, и завличаш и мен.
Татко, Ели е бъдещето ми и за нея съм готов да приема всичко.
Чакай! Кое всичко? И поста ли? - Може би. Струва си.
Невероятно!
Първо ме напусна майка ти, а сега и ти.
Не те напускам, татко. Ели е най-хубавото нещо в живота ми.
И когато се оженя за нея,
семейството й ще е важна част от промяната.
Искам и ти да си в живота ми.
Но за да се случи, трябва да се напънеш.
Искам да видя Салво от салона, когото всички обичат.
Ако не, ме принуждаваш да те изоставя.
Не знам как можа да го кажеш. Как може да говориш така на баща си?
Не уважаваш ли семейството си? - Уважавам го и ще си легнем сърдити.
Но не и смърдящи. Хайде.
Хайде, да се напръскаме.
Липсваш ми и си ми толкова нужна. Толкова нужна...
Кажи ми, тъпанар ли съм? Правя ли най-доброто за сина си?
Дай ми някакъв знак. Поне някакъв. Моля те!
Кажи ми какво мислиш. Аз...
Дай ми знак, скъпа.
Обичам те. - Здравей.
Здравей. - Какво правиш?
Серенада на пауните.
Достатъчно ли си отворен, за да приемеш лечебна сесия с мен?
Лечебна сесия? - Ще е много благотворно.
Много мило предложение, но не знам за какво говориш.
За начало просто затваряш очи
и се фокусираш върху дишането си. Вдишваш с носа. Издишваш през него.
И ако можеш, се опитваш да се свържеш с малкия Салво,
който се е страхувал като малък. - Дори не знам къде е сега.
Беше отдавна. В някой стар отминал живот.
Ще ти помогна да го намериш. Ти само дишай.
Лекувай се, Салво. - Вече ми олекна.
Наистина?
Да, благодаря. - Добре.
Отивам да спя. - Добре.
Благодаря. - Лека нощ.
Радвам се. - Благодаря ти за помощта.
Вчера преживях ужасни неща.
Крещях на баща си и показах топките си на бъдещата рода.
Кой знае? Може би са забравили.
Ето го големият плувец. - Видя ли пълнолунието?
Стига! - Визирам дупето ти.
Игнорирай го. - Блестеше...
Да, разбирам. Как си, синко?
Ами... добре съм. Видя ли татко?
Да. Излезе да се разходи с Ели, Дъг и Тигър.
Навън? - Да, те... Като говорим за вълка...
Казах: "Защо да ти купувам скейтборд, като мога да го направя."
О, майчице мила!
Тъкмо разказвам как ти подарих скейтборд за Коледа.
Помниш ли? - Да, помня. В колко си станал?
Рано. Не исках да те будя, затова се измъкнах.
Изпрах се, гледах телевизия, стегнах един парапет,
реорганизирах подправките, по изгрев направих закуска,
после се разходих със семейството. О, мили хора са. Дори комунистът.
Аз съм социалист. - Щом казваш, Че Гевара.
Забавен си. - Ела.
Какво става? - Какво да става?
Нали това искаше да направя – усилие?
Добре, оценявам го. Но защо са шортите?
И какво? - Не съм ти виждал краката.
Знам, че не си, но не са грозни. - Като солети с чорапи.
Не вини мен, те ми ги дадоха. Какво да ти кажа?
Включвам се в забавленията. Радостен съм и нямам търпение
да видя вселената с новите си очи. - Имахме лечебна сесия.
Да. Малкият Салво не се страхува.
Салво? - Да.
Дано всички да са готови за семейната забава.
Аз съм. - Каква забава?
Моля? - Отговорът се крие в прилагателното.
Да. - Добре.
Наздраве. - Тя е традиция на 4-ти юли.
Има надбягвания, крикет, рисуване по лица
и състезание по ядене на хот-дог. - Голяма забава!
Да, казах му да се напъне, но това беше откачено.
Сякаш бях създал чудовище. Но вместо да изглежда страшно,
той се усмихваше, участваше в игрите, облечен в американското знаме.
Манискалко!
Какво целиш? - Нищо. Щастлив съм.
Със семейството. - "Фойерверки."
Кажи "Фойерверки".
Като "боче" с пръчки.
Добре, погледнете се.
Чудно. - Нали?
И тазгодишният победител в празничното състезание
по ядене на хот-дог, е Салво Манискалко!
Татко се забавляваше, и изведнъж аз се почувствах неловко.
Исках да се напъне, а не напълно да се промени.
Ето го! NVP-то! Чарковете ли си проверяваш?
Разбрах защо са толкова богати. Купуват евтино.
Погледни – пластмаса.
Просто се забавлявай. Днес наистина ги впечатли.
Започват да те харесват. - Да, да, просто са любезни.
Сериозно. Бил дори вече се парфюмира.
С коя марка? - Не я разкрива.
Държи я в тайна? - Да.
Ще го подуша. - Къде ли не те търсихме.
След два часа мама ще говори по телевизията.
Чудесно! - Така е.
Но Тайлър днес е в Седона и няма кой да ми направи косата.
Помислихме си, че можеш да ни спасиш.
Все едно да молиш Ван Гог да нарисува Смайли.
Да!
Ще излъжа, ако кажа, че не се възхищавам на буйната ти грива.
Приятно е да заровя ръце в нея.
Благодарна съм ти.
Това пури ли са?
Да.
Може ли една? - О, Боже!
Този ден става все по-хубав. Разбира се. Заповядай.
А може ли и аз? - Присъедини се.
Добре.
Хубаво.
Никога не съм виждал жена да пуши пура.
Така ли? Научих се във флота. - Чакай. Служила ли си?
Мислех, че си от Бръшляновата. - Записах се след колежа.
За да служа на родината. И за да вбеся родителите си.
Ти? - В армията.
Войник? - Готвач.
Е, честит празник! - И на теб.
Хубаво е, че имаме още един ветеран тук на празника.
Хей, какво правят? - Нищо не чувам.
Или са се спогодили, или безшумно се колят един друг.
Чуй, имам супер новина. - Каква?
Дизайнерът, който купи картините ми, вече ги е раздал.
Не иска да ми каже къде са, но със сигурност ще поиска още.
Прекрасно! - Нали? Защо повиши глас?
И защо гледаш така? Какво става?
Чуй ме, скъпа...
Но... какво е това?
Аз изобщо не съм искала това.
Разбираш ли, аз не изпълнявам желания.
Оглеждам лицето ти, определям аурата ти, каква си.
Това определя стила, в зависимост от личността ти.
Аз трябва да говоря по телевизията и исках да приличам на себе си.
Бил, ужасно ли е? - Не, не, не... не е ужасно, а...
Ели? - Аз... аз... аз мисля...
Не знам какво мисля. - Не можеше ли да се съобразиш
с желанието й? - Все едно да накараш Караваджо
да промени "Обезглавяването на Олоферн".
Чие?
Може ли да накараме Дъг да спре да носи тази био... Олеле, мамо!
Защо си подстригана като Салво? - Това е...
Боже мой! - Не мисля.
Приличате на различно облечени близнаци.
Как можа да ми го причиниш?
Почакай. Първо, изобщо не разбирам проблема.
На мен ми изглеждаш силна, красива. Смея ли да кажа секси?
След десет минути трябва да съм в телевизията,
а ти ме превърна в кисел дърт италианец!
Моля всички да излязат! - Хайде, хайде...
Мамо, може би... - Вън!
При цялото ми уважение, Крис, тази политика работи успешно от 20 години.
Защо да я променяме сега?
Ау, размаза го. - Тя говори за теб.
Не драматизирай.
Важните решения не могат да се вземат инстинктивно.
Трябва да слушаме хората, на които служим,
или накрая някой ще умре.
Добре, може би си прав.
Сенаторе, съжалявам, да минем към по-късата версия.
По-късата? По-късата ли каза?
Това някаква гнусна шега ли е, Крис?
Ами... както виждате, емоциите са силни
по тази тема, която ще продължаваме да следим за вас.
Когато свърши, трябва да й се извиниш. - Защо да се извинявам?
Защото я направи на Дейвид Бауи. - Какво говориш?
Прическата подхожда на възрастта и на позицията й.
Тя трябва да ми благодари. - Надявай се, Салво.
Много ли е сърдита? - Търсеше в Гугъл "домашни отрови".
Не знам дали за Салво или за себе си.
Не знам, повечето жени биха били горди с прическа
от трикратния стилист на годината в Чикаго.
През 80-те? - Златната ера за косите.
Здравей, мамо. - Говори с нея. Кажи й нещо.
Какво? - Каквото и да е.
Хей, Тиг. Тиг? Тигър?
Тигър, исках да ти кажа, че изглеждаше прекрасно на екрана.
Наистина. Много, много изискана. - "На екрана"?
Стани на крака и отиди при нея.
Чу ли? - Добре.
Тиг... просто исках да ти кажа, че съжалявам,
че ти направих много качествена прическа, без разрешението ти.
Чух думата "съжалявам", но след нея добави комплимент към себе си.
Ще призная, че не съм подстригвал така жена.
Мисля, че аурата ти изисква уважението,
което изпитвам само към себе си, така че съжалявам,
че не направих онова, което поиска. - Благодаря.
Знаете ли, имам едно предложение.
Позволете ми да сготвя истинска италианска вечеря за всички.
Харесва ми! - За да се извиня
и да изразя благодарността си, че ни приехте в този красив дом.
Няма нужда. У дома не държим храна, а магазините са затворени за празника.
Не е проблем. Манискалко винаги намират начин
да нахранят семейството си. Нали? - Така е.
Това е чудесна идея. Щом приличаш на италианец, поне яж като такъв.
Исках да кажа, че италианците... - Млъкни, Бил!
Довечера ще спя на дивана.
Всички обичат да се оплакват от социалните медии.
Но този път, баща ми наистина удари в десетката.
Сенатор Макартър днес взриви мрежата, и за първи път съвсем заслужено.
Новата й прическа ми говори за редник Джейн след тренировка.
За полова флуидност! Тя е свежа, яка, готина.
Който й я е сътворил... Америка те обича.
След като харесванията скочиха до небето,
тя с радост отново прие баща ми.
О, да, това е вкусно!
Не мога да повярвам, че си го сготвил от остатъците в кухнята.
По-скоро е опустушил кухнята в "Колибата".
Трябва да се обадиш на Глория, да питаш дали нещо им е останало.
Как нарече това, Салво? - "Картофи и павоне".
Вкусно е. Искам още. Но не казвайте на треньора.
Само да не беше използвал купите ми.
Използвах ги, Дъг, защото исках да придам специална...
духовна реверберация на ястието.
Добре. - Затова.
Да. - Благодаря ти за приноса.
Моля. - Салво, прекрасно е.
Това е най-малкото, с което мога да се отблагодаря.
Затова искам да кажа нещо, което казваше татко.
В превод: "Семейството не е едно важно нещо, а всичко."
Да пием за това. - Наздраве.
За всичко!
Наздраве. - Добре казано.
Време е за още вино. - О, да.
Когато си в Рим... Защото вие сте италианци.
Имаш ли проблем с италианците? - Да, Бил.
Хвана се, Бил! - Наистина се хванах.
Какво е това?
Просто секси начин да ти кажа "благодаря".
Добре ли си? Те са наблизо!
Знаеш, че аз викам. - Знам, затова ела.
О, да!
"Павоне"? "Павоне"!
Какво? - Да влизаме, че ще ме изяде жив.
Какво? - Видях миеща мечка. Навсякъде са.
Мечка? Каква мечка? - Диви животни.
Какво говориш?
Гледах как бъдещите ми роднини ядат домашния си любимец
и имах чувството, че съм надрусан с ЛСД.
Самолетчето идва.
Тази италианска храна ме замайва.
Това доказваше, че този човек е самият Дявол.
Аз убих сержант Пернат.
Не мога да повярвам, че ги нахрани с пауна. Как можа?
Моля те, рецептата е с пиле, но няма магазини.
И какво прави шефът? Импровизира. - И уби талисмана им?
Имат още три. Престани. Мъжът храни семейството си.
Такъв е селският манталитет. - Обаче тези хора не са селяни.
Упрекваше мен, че се тревожа да не ни вкараш
в някой лош италиански стереотип. - Стига! Не го правя.
Сляп ли си? Ние сме в гората, посред нощ,
за да се отървем от този паун. - Така е.
Защото е улика. - Сякаш си го правил и преди.
Какво правиш? Мъртъв е! Какво правиш?
Много пера.
Одеколон?
Слушай, сине, исках да помогна да те харесат
и сготвих вкусно, нищо повече. - Ако ще ми помагаш така, благодаря.
Боже! Защо ми се струва, че ме проваляш?
Аз? Правя усилия, както ти поиска
Усилията ти постигат обратния ефект. - За теб – не знам,
но мен сякаш ме харесаха. - Да бе!
Ако им кажа какво си направил, ще ни изхвърлят.
Защо Ели ме убеди да те доведа? - Не ме доведе, а ме покани. Нали?
Само за да ми дадеш пръстена на баба, а не да ме саботираш.
Как ще те саботирам? Какво говориш?
Всичко, което цял живот съм правил, е било за да ти осигуря добър живот.
Но когато съм на път да го имам, сякаш ме препъваш.
Как те препъвам? Не искам само да се правиш на някой, който не си.
Ти си личност, отстоявай себе си. Иначе се излагаш.
Там ти е проблемът. Съдиш другите хора за това, че се излагат,
но не виждаш най-голямата излагация – себе си!
Наистина ли го мислиш?
Сега искам да спя.
Тръгнах си рано. Благодари на всички за хубавото прекарване.
Успех с предложението.
На другия ден беше 4-ти юли.
Логично, защото най-сетне получавах независимост.
Невероятно чувство.
Но също като одеколона ми, беше сладко-горчиво.
Започваше новият ми живот.
Пръстенът беше у мен и сега аз бях на ход.
През последните дни много мислих.
Не само ще приема щедрото ви предложение
да управлявам хотел "Баримор",
но и искам да ви помоля да ми позволите
да предложа брак на Ели.
Но това не е... Аз...
Шегувам се.
Хвана се! - Да беше видял израза си отстрани.
Безценен! Отговорът ни е твърдо "да"!
О, Себастиан, ние те обожаваме и нямаме търпение
двамата с Ели да се влеете в редиците ни във Вашингтон.
И моментът е идеален.
Днес ще се снимаме за семейната коледна картичка.
Направи й предложение и ще си в нея.
Слава Богу! Толкова се притеснявах как ще го приемете.
Особено след времето, прекарано с баща ми.
Онази вечеря беше прекрасна.
Да. - Незабравима!
Не съм го ял. Не знам какво е.
Какъв елф си по-точно? - Олицетворявам различни традиции.
Браво! - Приличаш на угоена яребица.
Добре се вписваш. - Не знам.
Може ли първо да й предложа и после да сложа костюма?
Все тая. - О, Ели!
Но къде ти е костюмът? - Не може без еленче.
Съжалявам, но тази година няма да съм в снимката,
защото не искам да съм член на семейството.
И Себастиан няма да приеме поста, няма да дойдем във Вашингтон,
няма да стоим при тези манипулатори. Да си ходим.
Защо? - Какво става?
Татко, какво е общото между хотелите ти?
Петзвездно качество, тризвездни цени.
Не! Отговорът е – картините в лобито.
Да започнем с хотел "Баримор". Искаш ли?
Не, няма нужда... - Виж.
Забелязваш ли нещо познато на стената?
Картината ми, нали? Тази не е ли моя?
А тази? О, да, също е моя!
Идеята беше на татко ти.
Почакай една секунда. Интересно ми е, как научи?
Ти ли й каза?
Какво? И ти ли знаеше?
Не, аз просто видях...
Не мога да повярвам, че сте в заговора.
Не, Ели, ще ти обясним. - Не, мамо! През цялото време
бях убедена, че продавам картините си на дизайнер,
а родителите ми са го наели, за да ги купува.
Не, не, мила, не е така...
Да, да, всъщност е така.
А аз мислех, че пробивам в изкуството!
Искахме просто да стартираш успешно в тази толкова трудна област.
Ужасна е! - Винаги правите така –
крадете уроците ни, плащате, за да ни вземат в отбор,
преписвате есетата ни, наемате известни рапъри за рождените ни дни.
Да, но... - Нима не обичаш Уорън Джи?
Страхотни сте. Не позволявайте да ви кори.
Винаги съм искала да вярвам, че постигам целите си сама.
Не мога да повярвам, че не си ми казал нищо.
Миличка, ние... - Боже мой, предупредих те.
Е, да.
Така се стараех да се харесам на семейството й,
че сякаш забравих за какво съм дошъл.
Трябваше да намеря Ели и да оправя нещата.
И знаех къде да я намеря.
Може ли да се приближа?
Може да го постегнем.
Съжалявам. Трябваше да ти кажа.
Да, трябваше. - Има ли начин да ми простиш?
Животът ми в това семейство е като боулинг в метални релси,
защото каквото и да направя, тези релси
винаги ме насочват към победата, а аз просто искам свободна топка,
и ако с нея направя страйк, да си е мой.
Както и неуспехите ми. - Разбирам.
Искаш да се трудиш за успеха си. - Да.
Помниш ли, че ми разказа как Салво те е учил да плуваш?
Хвърли ме в мичиганското езеро през ноември.
Знам, че ти ходи по нервите,
но те е възпитал да си твърд и находчив.
И това са двете ти качества, които обожавам.
Бих искала да са възпитали така и мен.
В този миг сякаш нещата си дойдоха по местата.
Канех се да направя предложение на жената на мечтите си,
но без човека, който ме беше отгледал.
Имах всичко, което исках, но не и нужното.
Трябва да направя нещо. - Чакай! Какво?
Вярвай ми. Ще се видим на вечеря.
Как сме отзад?
Карай, брат, карай. - Добре.
Ето го, тук е. - Супер, братко мой.
Върни го.
Спри! Тук е забранено! Напусни пистата!
Стой! - Спрете самолета!
Сине, какво правиш? Сякаш си плувал.
Дойдох да ти кажа, че си инат, сметкаджия,
досадник, че си ужасно мнителен...
Чакай, за това ли ме свали от самолета?
Но истината е, че тези недостатъци
са най-добрия баща, за когото съм мечтал.
Добре, слушам те. - Не беше лесно да ти бъда син,
но начинът, по който си ме възпитал, ме е превърнал в мъжа,
когото по някаква причина, Ели е обикнала.
Още не мога да разбера, дадох ти пръстена. Какво още искаш?
Да си част от живота ни, татко. - Но нали те излагам?
Да, такъв си, откакто те помня. Обаче аз съм се променил.
И някъде по пътя съм забравил,
че си моят герой.
Спри! - Да, така е.
Пожертвал си се, и всичко в живота си дължа на теб.
Това е, защото добрите деца го заслужават. Добро момче си.
Напоследък се държа откачено, защото...
аз не можах да ти предложа по-добър живот.
А сега, когато ще го имаш, се боя, че щом се ожениш за Ели,
ще изгубя единственото си семейство. - Няма да ме изгубиш никога.
Не плачи, татко, и аз ще ревна. - Не издържам.
Обичам те! Обичам те, татко. - И аз теб, хлапе.
Плачеш ли? - Какво?
Плачеш ли? - О, не. Аз не плача.
От какво съм се страхувал?
Толкова е красиво!
Божичко, падаме! Пошегувах се. - Ще те убия, Лъки!
Дами и господа, добре дошли на празничното рибно барбекю.
За сега вечерта е много приятна.
Благодаря, скъпи. Прекрасно е!
Браво на новия шеф. Нали? Изключителен! Но омарът си е омар.
Мила, нямаш ли апетит? - Ще ми купиш ли?
Дами и господа, дано сте с удобни обувки...
Защото... Благодаря ви. Защото имаме специален гост.
Посрещнете, дошлия чак от Чикаго, Илинойс,
Себастиан Манискалко.
Ели Колинс, изпроси си го.
Какво е намислил? - Не знам.
Елинор Малори Колинс. - Какво правиш?
Това, за което дойдох.
Този уикенд баща ми каза нещо мъдро.
Стара италианска мъдрост:
"Семейството не е едно важно нещо, а всичко."
Близките ни ни излагат, задушават.
Случва се да изразяват любовта си напълно...
Погрешно. - Именно.
Но винаги целят да направят най-доброто за нас.
Защото ни обичат.
И в този миг, пред семействата ни...
Ели, ще се омъжиш ли за мен?
Да!
Това е, приятели. Атипична американска любовна история
за мъж, преоткрил героя си,
и за два различни сорта емигрантски семейства, събрани заедно.
Себастиан, няма ли да преосмислиш решението си?
Много сте щедри, но с Ели решихме
да останем в Чикаго още няколко години.
Да.
Нямам думата. - Съкрушен съм.
Татко, щом Сибас не иска поста, бих могъл... да го поема.
А дрогата?
Лекарства? С рецепта? - Сбъдната мечта.
Супер! Благодаря. - Момчето ми, обичам те.
Имам си хотел... - Здравейте.
Запознайте се с приятелката ми Мишел. - Здравейте.
Аз съм Ели. - Истинска е!
Сестра ми. - Приятно ми е да се запознаем.
Нима сте долетели чак от... - Африка,
...за да бъдете с Дъг? - Обичам Дъг.
Но всъщност съм тук със стипендия "Фулбрайт".
Много е умна. - Прекрасно!
Ние сме толкова щастливи да се запознаем.
Мамо, татко! Къде ще застанете?
Да, ще се снимаме.
Само не казвайте, че не правя усилия.
КОШМАРНО ТАТЕНЦЕ (2023)
Вие двамата какво ще кажете,
сватбата ви да е в църквата ни във Вашингтон?
Във Вашингтон? Нека да е в Сицилия. В градината на баба.
Аз мисля за Напа, защото там имат огромна чаша за вино,
която побира цялата церемония. - Дюк! Дюк! Не!
Какво си захапал? - Дюк е убил пауна.
превод ЯНА ЯНЕВА
субтитри НИКЧО