Numai timpul ne poate învăța ce e adevărat și ce ține de legendă.
Unele adevăruri nu supraviețuiesc veacurilor,
dar legenda copilului cu ochii albaștri va dăinui pe veci
și va fi povestită în toate zările marilor munți albi.
Noi, poporul Yagahl, eram vânătorii
celei mai mărețe dintre fiare, manakul.
Dar lumea noastră a început să se schimbe.
Manacii veneau din ce în ce mai târziu în valea noastră,
și au existat vremuri când n-au venit deloc.
Vânătorii noștri își pierdură răbdarea,
iar oamenilor noștri li se făcu foame.
Numai una dintre noi, cea căreia îi spunem Bătrâna Mamă,
ultima din speța ei, numai ea putea vorbi cu spiritele pământului
și să facă apel la înțelepciunea Părinților noștri,
pentru a ne salva poporul.
De multe ori s-a rugat.
Până într-o noapte,
când i-au răspuns rugilor și ne-au trimis un semn,
un semn al începutului sfârșitului.
Am găsit-o în munți. Se ținea de o femeie moartă.
Părinții au trimis-o.
A venit să ne spună
despre demoni cu patru picioare, care vor pune capăt lumii noastre.
Vor veni în valea noastră la vremea când
vom merge la ultima noastră vânătoare.
Dar să nu vă temeți.
Din această vânătoare, un războinic se va ridica,
iar aceasta va fi femeia lui.
Ei ne vor conduce spre o nouă viață,
unde poporul Yagahl va uita de foamete.
În acea noapte, Bătrâna Mamă nu văzu
fața războinicului despre care vorbea,
dar a știut că fata cu ochii albaștri
era o binecuvântare pe care trebuia s-o protejeze.
Pentru poporul nostru, ea era Evolet, promisiunea vieții.
Pentru un băiat pe nume D'Leh, ea era mai mult de atât.
Unul singur dintre Yagahl nu crezu în profeția Bătrânei Mame :
tatăl tânărului,
cel ce purta Sulița Albă și suna fluierul pentru vânătoare.
Voi avea grijă de fiul tău, ca și cum ar fi al meu.
Știu, dar promite-mi că nu vei spune nimănui de ce-am plecat.
Nu putem aștepta ultima vânătoare.
Aruncă din nou ! Bună aruncare !
Ka'Ren.
Nu, nu tu.
Tatăl tău a abandonat poporul nostru. Pleacă de-aici.
- Lovește-l ! - Trebuie să câștigi, Ka'Ren !
Lasă-l în pace ! Ka'Ren, am spus să-l lași în pace !
- D'Leh... - E fiul unui laș.
Să nu mai spui așa ceva niciodată.
E valabil și pentru voi.
Ești singur. La fel ca mine.
Ce s-a întâmplat cu poporul tău ?
Au fost uciși...
... de demoni cu patru picioare.
N-o să fii niciodată singură, Evolet.
Vezi lumina aceea ? Aceea ?
Nu se mișcă pe cer la fel ca celelalte.
Acea lumină e la fel ca tine, în inima mea.
Nu va pleca niciodată.
Nu va pleca niciodată ?
Nu. Niciodată.
Evolet, vino aici. Nu mai pleca de lângă colibă fără să-mi spui.
Și multe luni, Evolet și D'Leh s-au uitat unul la celălalt,
iar iubirea din inimile lor crescu.
Până când, în cele din urmă, după mulți ani,
veni și ziua ultimei vânători.
D'Leh, cât mai trebuie să stăm de strajă ?
Până când vor veni manacii.
- Și când vor veni ? - Nu știu.
- D'Leh, când voi deveni vânător ? - Când n-o să mai pui atâtea întrebări.
Marele vânător Tic'Tic a venit în coliba Bătrânei Mame.
Ea crede că vremea vechii profeții a sosit.
I-a spus să nu omoare manakul în vânătoarea asta.
Ea crede că Ka'Ren va dobândi Sulița Albă
și o va revendica pe Evolet.
Baku, uite ce-am găsit pentru tine.
Știi ce vânător bun e Ka'Ren.
Trebuie să fugim. Împreună putem trece peste Munții Cei Mari.
Și să ne abandonăm poporul ? La fel ca tata ?
Nu pot să fac asta.
Am așteptat asta prea multe luni.
Singura cale prin care putem fi împreună
e ca eu să omor manakul.
Au ajuns ! Au ajuns ! Uite !
Ia uite ce mulți sunt !
Astăzi nu eu voi străpunge inima manakului.
Unul dintre voi va face asta.
Unul dintre voi va revendica Sulița Albă.
Fie ca părinții neamului Yagahl
și spiritul marelui manak să-l aleagă pe cel mai bun dintre voi.
- Ka'Ren, tu arunci primul. - Ka'Ren, manakul e al tău.
Tu vei fi liderul nostru.
D'Leh, dar tu ?
Eu vreau s-o câștig pe Evolet.
Cu toții împreună, deodată !
Tic'Tic l-a găsit pe lider.
Mai încet ! D'Leh !
Ne scapă ! Mânați-i înapoi !
Baku, vin înspre noi !
- Vin înspre noi, Baku ! - Vin înspre noi !
Vin...
Vine ultimul ! E un mascul mare !
Vine D'Leh ! Ka'Ren, aruncă !
Nu-l lăsați să plece ! Opriți-l !
E prea puternic. Dă-i drumul, Ka'Ren.
- D'Leh, trebuie să-i dăm drumul. - Nu pot. Mi-am prins mâna.
Uitați, uitați ! E D'Leh !
L-ai omorât ! De unul singur !
N-a mai făcut nimeni așa ceva.
Ai fost foarte curajos.
D'Leh a ucis manakul. N-a dat drumul plasei.
A fost singurul.
Ce aștepți ?
Spirit Alb, am ucis manakul.
Revendic Sulița Albă și odată cu aceasta, pe femeia mea,
Evolet.
Începând cu acea zi, D'Leh nu mai fu considerat fiul unui laș.
Acum neamul Yagahl avea să-i cinstească numele,
pentru a le fi adus binecuvântările manakului pentru o ultimă dată.
Și, deși Bătrâna Mamă era mulțumită în sinea sa
să o vadă pe Evolet atât de fericită,
se temea în sufletul ei că cel care a ucis măreața fiară
nu avea să aibă curajul pentru cele ce aveau să urmeze.
De ce nu sărbătorește și Tic'Tic cu noi ?
- D'Leh ? - Trebuie să fac ceva.
Ce dorești ?
Nu am fost curajos. Nu am vânat ca un tot.
Părinții Yagahl au fost de partea noastră azi.
Ce să fac ? Dacă renunț la Sulița Albă, trebuie să renunț la Evolet.
Nu pot să fac asta !
Îți aparține, cumva, ca să poți renunța la ea ?
Nu este calea poporului Yagahl aceea
de a revendica Sulița Albă cu o minciună.
- I-am dat Sulița înapoi lui Tic'Tic. - De ce-ai făcut așa ceva ?
- Nu am ucis eu manakul, Evolet. - Ba da. Te-ai ținut de plasă.
Nu, am mințit !
Am încercat să-i dau drumul, la fel ca ceilalți,
dar mi se prinsese mâna în ea.
Manakul acela s-a repezit în sulița mea.
Eu n-am făcut nimic !
Evolet, mai ții minte ce ți-am spus despre lumina noastră ?
Încă simt la fel.
Mereu vei fi în inima mea.
Asta nu va dispărea niciodată.
Chiar și așa...
... tu renunți la mine.
În acea noapte, marea ploaie albă
se abătu peste valea poporului Yagahl.
Și, ca o ploaie de gheață, tristețea se așternu peste inima lui D'Leh.
Și cu ploaia cea albă, veniră și demonii cu patru picioare.
Rămâi aici.
Moha ! Ai grijă !
Nu-i ucideți...
... capturați-i !
Baku, ascunde-te să nu te vadă !
Nu-i putem ajuta.
Legați-o de calul meu.
Te rog !
Dă-mi...
Dă-mi drumul !
- Ce faci ? - Mă duc după ei.
Peste Munții Cei Mari ? Așa ceva e imposibil.
Ei au venit de dincolo de Munții Cei Mari, nu ?
Sunt demoni. Poate că pot zbura.
Eu n-am văzut aripi pe ei, tu ai văzut ?
Crezi că poți omorî un zeu de unul singur ? Cine te crezi ?
Nu e singur.
O să mă duc cu el.
Fără ceilalți vânători, vom muri cu toții.
- Merg și eu. - Nu, Baku, tu rămâi aici.
Dar tu, Ka'Ren, trebuie să mergi cu el.
Nu mă atinge !
Și, în timp ce-și luau rămas-bun
de la bătrânii și copiii neamului nostru,
Înțeleptul Spirit al Yagahl
i-a binecuvântat pe ei și sulițele ce le țineau alături.
Bătrâna Mamă știa că nu mai aveau să fie vreodată vânători,
ci, începând de-atunci, războinici.
Se va întuneca, așa că rămânem aici.
Nu, mergem mai departe. Ne apropiem de ei.
Eu nu pot să văd pe întuneric. Tu poți ? Rămânem aici.
Mâncăm și ne culcăm.
De ce nu porți cu tine Sulița Albă ?
Ți-e frică ?
- Răspunde ! - Ka'Ren, culcă-te.
Baku ? Baku ! Ce faci aici ?
- Du-te acasă ! - Vă pot ajuta.
- Pot căra apa. - Du-te acasă !
Mi-au ucis mama !
Are o datorie.
Mai mult o să ne încetinească.
D'Leh, mi-e sete.
- Pietrele sunt încă fierbinți. - D'Leh !
Ea e în viață. Trebuie să ne grăbim !
De ce îi este frig Bătrânei Mame ?
Ploaia albă nu e prietenul vânătorului.
Aceasta înghiți toate urmele fraților și surorilor furate.
Acum depindea de Părinții Yagahl să le ghideze calea.
Și au mers multe zile și nopți, până pe un tărâm îndepărtat,
unde Munții Cei Mari se terminau
și unde începu povestea copilului cu ochii albaștri,
locul unde demonii cu patru picioare au ucis neamul lui Evolet.
Am umblat zile întregi și tot n-am găsit nicio urmă !
- Poate chiar au aripi. - Poate că da.
Dar frații și surorile noastre nu au.
Nu uitați să mestecați.
Vrăjitoarea asta lasă urme.
Aduce ghinion.
Îmi place cum gândești...
... dar va trebui să-ți schimb atitudinea.
Poate că doar l-a pierdut.
- E cald aici. - Baku, stai pe-aproape.
Ce-a fost asta ?
- Trebuie să-i eliberăm la noapte. - Nu la noapte.
Ăsta nu e un loc bun.
Știu că e periculos aici și sunt foarte atenți la strajă.
Facem și noi la fel.
Eu mă duc primul, apoi Ka'Ren, apoi tu.
D'Leh ! Vino !
Îți înțeleg durerea.
Dar trebuie să ai răbdare.
Pentru stăpânul meu,
or fi mergând vrăjile tale malefice.
Dar pentru mine,
nu merg.
D'Leh !
N-o să mai renunț niciodată la tine.
Pe-aici !
Du-te !
D'Leh !
Fugiți !
Pe-aici !
Aici ! Pe-aici !
Haide !
Ka'Ren !
Fugiți ! Fugiți !
Tic'Tic ! Du-te ! Tic'Tic !
D'Leh, Evolet, aici sus !
- D'Leh ! - Îl iau eu pe băiat !
- Nu, nu te duce ! - O să mă întorc după tine. Promit !
Baku !
N-ar trebui să fii aici.
El cine e ?
Cred că vorbește despre D'Leh.
Dacă mai încerci asta vreodată...
... o să vă omor pe amândoi.
Niciodată...
... niciodată să nu mai fugi de la mine.
D'Leh se va întoarce. Mi-a promis.
- Ka'Ren, crezi că încă e în viață ? - Acum nu mai contează.
A încercat să ne salveze !
Iartă-mă, Tic'Tic. Trebuia să te fi ascultat.
Diseară îți voi aduce mâncare.
Bătrâna Mamă le supraveghea călătoria cu toată puterea ei,
iar spiritul ei mereu a stat alături de ei.
Dar în acea seară, n-a putut înfrânge forțele pământului
și n-a putut opri apele din Ceruri.
D'Leh trebuia să înfrunte de unul singur
puternica bestie ce domnește peste aceste ținuturi.
Să nu mă mănânci, după ce-ți dau drumul !
- M-am temut că ești mort. - Nu-ți face griji pentru mine.
Uite, acolo.
A avut loc un atac. I-am auzit țipând.
Pe-aici au mers.
Tic'Tic, îndepărtează-te. Vino !
D'Leh, vino aici.
Îndepărtează-te !
Trebuie să-ți amintești de mine. Ți-am redat viața.
Vorbești cu Dinți de Suliță ?
Cum de vorbiți limba noastră ?
Nu-ți place mâncarea Naku ?
E diferită, dar e bună.
- Noi venim de dincolo de munți. - Știm de unde veniți.
De unde știți ? Cum de ne vorbiți limba ?
Un om a mai venit o dată de dincolo de munți.
Era în căutarea unui nou ținut.
Înțeleptul nostru mi-a spus să-i învăț limba.
Tu îi semeni la față.
Ce s-a întâmplat cu el ?
A fost luat cu mult timp în urmă.
Dus unde ?
Vino.
Când tatăl tău a venit la noi, a devenit prietenul meu.
Apoi, spiritele rele l-au furat pe tatăl tău,
la fel ca pe mulți de-ai noștri.
I-au dus la cuiburile marilor păsări
și au zburat dincolo de nisipuri.
Unde îi duc ?
La Muntele Zeilor.
Nimeni nu s-a întors de-acolo.
Înțeleptul nostru spune că tu ne vei conduce acolo.
Eu ?
Avem o legendă care spune că
într-o bună zi va veni
cel care ne va elibera poporul.
Cel care vorbește cu Dintele de Suliță.
Și, în timp ce curajoșii Naku își îngropau morții,
au trimis vorbă tuturor triburilor din ținut,
că cel care vorbește cu Dinte de Suliță a sosit.
Chemarea lor era una la război.
De ce cred că le pot elibera poporul ?
Trebuie să știi ceva despre tatăl tău.
Când mama ta a murit, după nașterea ta,
tatăl tău a luat asupra sa nu doar povara de a te crește pe tine,
ci și povara de a ne conduce poporul.
Aproape muriserăm de foame.
Nu putea aștepta ca profeția Bătrânei Mame să se adeverească.
Tatăl tău n-a fugit.
A plecat ca să ne salveze poporul.
Cum ai putut să mă lași să cred în tot acest timp
că tatăl nostru ne-a trădat ?
Pentru că a vrut să fi așa.
Tatăl tău purta Sulița Albă.
S-a temut că, atunci când avea să plece și alții l-ar fi urmat
și ne-ar fi abandonat poporul.
Și de ce-mi spui asta acum ?
Un om bun
desenează un cerc în jurul său și are grijă de cei din interiorul său,
de femeia lui, de copiii săi.
Alți oameni desenează un cerc mai mare
și aduc în el pe frații și surorile lor.
Dar unii oameni
au un destin măreț.
Trebuie să deseneze în jurul lor
care cuprinde mult, mult mai mulți.
Tatăl tău
era unul din acei oameni.
Tu singur trebuie să decizi
dacă și tu ești la fel.
El e Kawu, cel mai rapid alergător al nostru.
A venit cu un mesaj de la cei care locuiesc acolo.
Au mai furat bărbați.
Și acum se îndreaptă spre păsările cele mari. Repede.
Trebuie să-i găsim înainte să ajungă la aceste păsări.
Nu ai femeie ?
În ziua de dinainte să vii tu,
i-au curmat viața.
Și ne-au furat fiul.
Eu sunt Baku.
- Tudu. - Nu, eu sunt Baku.
Baku, Tudu. Baku, Tudu.
Îl omoară ! Trebuie să ajuți !
Dă-i drumul !
Ca să-ți mulțumești vrăjitoarea,
dai în mine ?
Numai să-ndrăznești...
O să regreți asta.
Vestea tribului Naku circulă repede,
și din toate zările veniră mulți războinici.
Tribul TukTuk,
care se mișcă asemeni unor păsări mari
și-și ascund ochii în spatele copacilor.
Cei din tribul Kuura, care sunt la fel de scunzi ca tinerii noștri.
Și din valea fără soare veniră cei cu sânge pe cap.
Dar cei mai puternici dintre toți erau cei din tribul Huta.
Liderul lor vorbi în numele tuturor războinicilor ținutului.
Spune-i că dacă oamenii săi ne vor însoți, îi vom înfrânge.
Spune că ești doar un băiat.
Spune-i că sunt mai în vârstă decât par.
Quina e un Hoda. Cei din tribul Hoda nu râd.
Merseră din ce în ce mai repede,
și nu s-au oprit pentru a mânca sau odihni.
Și cu fiecare zi ce trecea, tot mai mulți soldați li se alăturară.
Spre râu... repede !
Cuvântul ăsta, "yahala", ce înseamnă ?
Sunt vorbele tale : "Trebuie să-i învingem."
Păsările cele mari au sosit.
Evolet !
Baku, D'Leh e aici !
Tudu, omul cu sulița, nu va renunța.
El și ea.
Poate că băiatul are dreptate.
D'Leh nu poate zbura peste apă la fel ca ei.
Dar cine s-ar fi gândit că va putea strânge așa de mulți oameni ?
Râul se mișcă asemeni unu șarpe în soare.
El spune că ochiul șarpelui se odihnește sub soare,
iar sub lună nu se mișcă.
Este vreo cale mai scurtă spre capul șarpelui ?
Trebuie să privim dincolo de Nisipul cel Mare.
Dar nimeni nu poate merge atât de departe.
Munții și nisipul arată la fel
și ne vom pierde.
Vom muri cu toții.
Vom găsi capul șarpelui
și ne vom elibera poporul !
Trebuie să ne odihnim.
Omul de la râu spusese adevărul.
Au mers în cerc multe zile și s-au pierdut.
Iar ochiul șarpelui nu era de găsit.
Trebuie să-l uiți
pe bărbatul care te urmărește.
Nimeni, niciodată,
n-a trecut marea de nisip.
Vor muri cu toții.
Tic'Tic, Tic'Tic... Am găsit ochiul șarpelui !
Vezi lumina aceea ? Aceea ?
Mai ții minte ce-au spus oamenii râului ?
Se odihnește sub soare, dar sub lună
nu se mișcă.
Nakudu, spune-le și lor ce-am spus.
Ne va ghida spre capul șarpelui.
Și, în timp ce ultima lună veni în valea Yagahl,
părea că toate spiritele o părăsiră pe Bătrâna Mamă.
Nu mai mâncase și nici nu mai vorbise de multe luni,
căci știa că mai era un ultim destin de îndeplinit.
Înțeleptule Spirit...
Sunt eu, Katan.
Munții zeilor
și capul șarpelui.
- Evolet, ești bine ? - Nu vorbi.
Baku, vino aici !
Cum poate face un om așa ceva unui manak bătrân ?
Ei nu sunt oameni ca noi, Baku.
Atunci ce sunt ?
Unii spun că au venit din stele.
Alții cred că au zburat peste Marea Apă,
când ținutul lor s-a scufundat în mare.
Trebuie să lucreze mai repede !
Ce să fac, Atotputernicule ?
Sacrifică unul.
Atotputernicul nu e mulțumit...
Adu-i o ofrandă.
Sunt prea mulți dintre ei pentru fiecare din noi.
Nu-i poate învinge nimeni..
Nu, D'Leh.
Cei pe care-i forțează să le facă treaba
sunt și mai mulți.
Crezi că vor lupta cu noi ?
Asta trebuie să afli tu.
Păstreaz-o pe asta pentru tine.
D'Leh ! D'Leh !
Nu-ți fie frică, Baku. O să te duc acasă.
- Unde-i Evolet ? - Femeile dorm în alte colibe.
Dar am văzut-o azi.
Tic'Tic așteaptă cu mulți soldați lângă nisipuri.
L-au ucis pe Moha astăzi. A fost sacrificat.
Din greșeala mea sunt ei în încurcătura asta groaznică.
Am nevoie de iertarea ta.
Părinții te-au ales pe tine să ne conduci.
Și vom lupta alături de tine.
Spune-le câți oameni avem.
Spune că numărul nu contează. Oamenii nu pot înfrânge zeii.
Are puteri magice.
Vorbește cu Dinte de Suliță.
Spune că orbul știe multe despre zei.
Odată a fost servitorul lor, dar a fugit.
De-atunci, l-au ascuns aici.
Înțeleptule...
Spune-ne mai multe despre zeii ăștia.
Erau trei, dar acum a rămas unul singur.
Trebuie să fie o cale de a-l învinge.
Spune că o dată, o singură dată, l-a auzit pe zeu
vorbind despre cel de care se teme.
Au o legendă a celui care poartă semnul,
pe care-l poți vedea pe cer în timpul nopții.
I se spune Uruana, "Semnul Vânătorului,
cea mai strălucitoare stea din Ceruri.
Întreabă dacă tu porți Semnul Vânătorului.
Fără semn, nu-l poți învinge pe zeu.
Stai, stai. Chinga de pe braț.
De unde o ai ?
- De la omul care i-a salvat viața. - Unde e ?
Oasele sale sunt îngropate în nisip, alături de ceilalți.
Vrea să știe de ce întrebi despre omul acesta.
Era tatăl meu.
Întreabă-l unde e Tic'Tic.
Ne-au luat urma !
Mi-a venit sorocul.
Te rog, mare vânător, nu spune asta.
Avem nevoie de tine.
Nu vor lupta cu noi.
Au propria lor profeție.
O profeție are multe fețe, multe căi de a se adeveri.
Tatăl tău mi-a dat asta mie.
- Nu, mare vânător, asta e a ta... - Ia-o.
Fii ca și tatăl tău.
Fii la fel ca tatăl tău.
Vino la mine.
Eu te-am eliberat,
acum eu te voi face a mea.
Ai furat un sclav de la Atotputernic.
E a mea.
Nu tu hotărăști asta.
Dă-mi-l încoace.
Dă-ne cuțitul.
Uită-te la cicatricile ei...
... formează...
... Semnul !
Am găsit Semnul !
Pe mâna unei sclave !
Atotputernicule, nu îndrăznesc
să-ți spun ce am găsit.
Vorbește !
Semnul
Vânătorului !
Nu se poate !
D'Leh...
Știu cum e să pierzi un prieten bun.
Tatăl tău a fost prietenul meu.
Abia mi-l amintesc.
El își amintea de tine.
Îl durea inima când vorbea despre un băiat
de dincolo de Munții cei Mari.
Se pregătea să se întoarcă la tine.
Atunci a fost luat.
D'Leh...
Oștenii așteaptă.
Noi, poporul Yagahl,
vânăm cea mai puternică dintre creaturi, manakul.
El e mare, iar noi suntem mici și tot îl punem la pământ.
Pentru că vânăm împreună. Ca unul singur.
Când se va ridica soarele,
ne vom alătura fraților și surorilor noastre de pe Muntele Zeului
și îi vom convinge să lupte alături de noi,
împreună, ca unul singur !
Ce s-a întâmplat ?
Ascultă, Baku, azi trebuie să devii vânător.
Eu ?
"Yahala."
Te rog, i-ai înapoi, Atotputernicule.
Liniște, trădătorule.
Cum ar putea fi cicatricile Semnul ?
Le-ai măsurat
cu foarte mare atenție, Atotputernicule,
de multe ori.
Ce mai știe călărețul ?
Un om din munți
o urmează, cu mulți războinici.
Înseamnă că Vânătorul a ajuns !
Uite. Acela.
Baku, l-am găsit pe adevăratul lider. Hai !
Quina, nu încă !
Acum !
Nu-l va ataca.
Trebuie să-l înfrângă, de vrea să treacă.
Ka'Ren, uite !
Trebuie să mergem ! Toată lumea sus pe rampă ! Hai, hai !
Ka'Ren ! Nu !
Vin sclavii !
Ea îi va opri...
Du-o afară
și fă-o bucăți.
Opriți-vă !
Spune că cel care o urmărește pe această femeie
trebuie să se întoarcă,
sau ea va muri.
La fel ca trădătorul ăsta.
Întorceți-vă la munții voștri. Puteți să vă luați femeia
Spune-i că-i accept oferta.
Spune-i că accept.
Spune-i !
Dar o să-mi iau toți oamenii cu mine.
Absolut fiecare Yagahl.
Spune-i !
Sunt ai tăi !
Întreabă-l ce se va întâmpla cu ceilalți !
Aparțin zeului, spune el.
Vor face treaba lui. Pentru totdeauna.
Nu.
Nu vor face asta !
El nu e un zeu !
D'Leh !
Evolet !
Ajutor ! Ajutor ! Sângerează !
Nici tu nu o vei avea.
Ai venit după mine.
Nu, nu, te rog. Nu.
Ai venit după mine.
Te rog. Te rog
Să fi călătorit atât de departe,
să fi mers până la capătul lumii
pentru a-l omorî pe cel căruia i se spune Atotputernicul,
numai ca să se întoarcă fără Evolet...
Nu asta prezisese Bătrâna Mamă.
Dar la fel cum ea era pierdută pentru el pe veci,
legenda copilului cu ochii albaștri începu.
Evolet adusese promisiunea vieții poporului nostru.
Și acum, cu ultima ei suflare,
Bătrâna Mamă i-o dădu înapoi.
Tatăl tău voia să vă aducă astea cu el.
Ele îți vor hrăni poporul.
Să le spui că poporul Yagahl mulțumește poporului Naku.
Mulțumesc, frate Nakudu.
Inima mea e alături de tine, frate D'Leh.
Aceea a fost ultima oară când și-au văzut prietenii din poporul Naku.
Apoi, lunga călătorie spre casă începu.
S-au întors ! S-au întors !
Și la fel cum cei care au fost alături de Părinți
au privit în jos la ei și i-au îndrumat,
la fel și Yagahl au avut grijă de Evolet și D'Leh,
să le călăuzească poporul.
Și când prima lună renăscu în valea lor,
a adus cu ea primele roade ale pământului lor.
Uite ce repede crește.
Și așa s-a întâmplat ca promisiunea vieții
să fie îndeplinită.
Traducerea și adaptarea veverița_bc