Вітаю.
Ласкаво прошу.
Рада буду допомогти. Я Дора.
Отже, це ви.
Я телефонував.
Пан Алберту?
Так. Алберту.
Рада познайомитись особисто.
ЛУС: СВІТЛО СЕРЦЯ
Ви брехали. Весь час. Я вам довіряла.
Лус, зрозумій.
Не було виходу, але все.
-Я просила не говорити з бабусею. -Знаю.
Хотів дізнатися про тебе.
Чи розповіла ти правду про себе.
-Чого б брехала? -З тобою складно.
З тобою важко сперечатися.
Знаю, я був неправий.
Треба було тобі все розповісти.
Відразу.
Але я прошу пробачення.
Я не мав вибору.
Більше не довіряю вам. Хочу повернутися в общину.
Хочеш поговорити про брехню? Добре, поговорімо.
Чому втекла й була на дорозі?
Не хочеш сказати? Ні?
Бачиш? Усі брешуть.
Дора не бреше.
Ні…
Маєш рацію. Дора не бреше, але…
Вона мені довірилася.
-Вітаю. -Усе добре?
-Ні. -Так… Ні, так. Усе добре.
Просто в нас
сімейна сварка.
-Знаєш, як це буває? -Ні.
Ми вдома не сваримося.
Які молодці.
І про сім’ю:
тут твій кузен.
-Думаєш про те саме? -Не знаю.
У тебе багато думок.
Важко встежити.
-Але якщо справа в Сабіні… -Мені це не до вподоби.
Не можна прикидатися подружкою задля вигоди.
Так. Лус цього не заслужила.
Бреше задля перемоги на виборах…
Сабіна крута.
-Але іноді її заносить. -Та чи варто втручатися?
І не можемо спитати геніальну ідею в Жоки.
Гадаю, варто розповісти Лус правду.
Мені стало цікаво. Звідки дізналися про книгарню?
Вона відома. Усі вважають вас дуже доброю.
Я недавно сюди переїхав.
Родинна справа.
Мушу визнати,
відчайдушно шукав собі співбесідника,
що так само любить книжки.
Ви прийшли за адресою.
Я книжковий хробак.
Тут більше нікого? Інші працівники?
Ні, лише я.
Я власниця, і я працівниця. Роблю все.
Важко когось наймати в цей кризовий час.
А ви юрист?
Так.
У юристів чудові бібліотеки.
-Але ми читаємо нудні книжки. -Так.
Мало часу читати для задоволення.
Зізнаюся, що мрію володіти таким місцем.
Тоді можете приходити сюди, коли схочете.
Можемо розмовляти.
Я багато читаю.
Постійно.
-Привіт. Як ти? -Привіт. Добре.
Це пан Алберту.
Він юрист.
Йому подобається книгарня.
А це Ґаел, мій хлопець. Він учитель.
Я забрав у вас багато часу.
-Мушу йти. -Пусте.
Ще раз дякую за нашу розмову.
Завжди рада.
До зустрічі.
-Він милий. Ти б бачив. -Потім розкажеш.
-Що? -Присядь, кохана.
Я хотів
дати це цілу вічність.
Доро, останніми днями я багато думав.
Хочу вибачитися за грубість і нетерплячість. Але…
я зробив вдалі інвестиції.
От-от отримаю гроші за один крок. І…
хочу зробити ще крок.
Це ж те видання.
Яка обкладинка.
Так гарно.
Ґаеле?
Не відповідай зараз.
Не знаю, що сказати.
Тоді подумай.
Будеш готова й скажеш,
приймаєш чи ні.
Кохаю тебе.
І хочу одружитися з тобою.
-Мій Світляк! -Ка!
Я так скучив!
Пане Маркусе, ви ж знаєте, що візити за графіком?
-Вибачте. Я не знав… -Цього разу зроблю виняток.
Лус, поговориш із кузеном і вертайся в клас, добре?
Можете говорити тут.
Я ненадовго.
Гаразд. Дякую.
Дякую.
Катіре, що коїться?
-Щось сталося? -Спокійно. Усе поясню.
Спершу йди сюди.
Хотів побачити, як ти.
Катіре, я втомилася.
Мені так багато брехали. Я хочу додому.
Світлячку.
Я розповів їй правду: що спілкувався з вами, відвідував общину.
Просив пробачення, але ти її знаєш.
Сердиться і не хоче розуміти.
Учитель правий.
Слухай, брехати погано.
Але це був єдиний вихід.
Поки що
це найкраще місце для тебе.
Бабуся з цим згодна.
Знаю, чому приховала дідуся-монстра.
Я їй пробачила.
Але я досі зла.
Ти ще та штучка.
А якщо серйозно, як ти сюди потрапив?
Ризикуємо, що запідозрять.
Вибачте.
Я теж був проти.
Шаманка наказала. Знаєш, яка вона.
Кайнґанґу не відмовиш.
Так, буває трохи командиркою.
Як директорка.
Відчула, що хтось має піти й заспокоїти малу.
Вони стежать за общиною, за шаманкою.
Не хвилюйтеся, я знаю, як тікати.
-Ніхто не бачив. -Катір — майстер.
Робиш отак.
Подумають, що ти там.
Але насправді…
ховаєшся тут.
Ось, дивися.
Монстри не знайдуть?
Жоден.
Розслабся. Тобі не доведеться звідси тікати.
Ми тебе захистимо.
Так завжди.
Я не дитина. Нічого мені не дозволяєте.
Світляк.
-Що таке? -Кажете, що я кайнґанґ.
-А ставитесь інакше. -Світлячку, ми…
-Це складно. -Усе складно
Розкажи.
Чому бабуся думає, що зі мною щось станеться?
-Щось бачить? -Нічого.
Правду кажу. Я теж не знаю.
Але бабуся тебе дуже любить.
Тому й непокоїться.
Ні, це інше.
Вона щось від мене приховує.
Що за запах?
Знову твій мозок задимився.
-Погляньте-но. -Твій.
-Горить? -Це твій.
Не знав, що твій дід — монстр.
У глибині душі я відчувала.
Балтазара зв’язали. Він у порядку?
Він кмітливий. Усе буде добре.
З’ясую це.
Тепер розумієш, чому бабуся хвилювалася?
Як Карлус дізнається, ти в небезпеці.
Усе відбувається вчасно.
Ти це добре знаєш.
Зараз важливо,
що ти знаєш правду.
А я,
бабуся,
твої друзі —
ми ніколи
не покинемо тебе.
Навіть твій учитель, який трохи боягуз.
Усе одно тобі допоможе.
Він має рацію.
Бабуся попросила тебе зробити вибір.
Після всього, що ти пережила,
настав час вирішити.
А ми підкоримося.
Нам здається, що зараз
це для тебе найкраще місце.
Тобі небезпечно повертатися.
Крім того, так ми виграємо час.
Вигадаємо, що робити з дідом.
Але ти вже не дитина.
То що?
Довіришся нам?
І вчителю?
Пиріг на заквасці.
Не бійся. Не вкусить.
Як кукурудзяний.
Спробуй.
Але ж ви не пиріг їсти покликали?
Вперед. Переходьте до справи.
Знаю, ми з тобою по різні боки.
-Але я тебе не кривдила. -Мило з вашого боку.
А прізвисько, яке дав мені ваш народ, — це щось ласкаве.
Можу тобі пояснити.
Нічого такого.
Це означає
відьма.
Лиха людина.
Не так і погано.
Якщо буде все, як зараз, ми обидві програємо.
Я не зможу повернути онуку.
А твій бос думатиме, що ти нездара.
Якщо покликали ображати мене, я піду.
Я не хочу образити.
Балтазар казав, як бос ставиться.
Ага. Балтазар забагато патякає.
Або патякав.
Отже, це правда.
Хотів мені щось розповісти?
Що з ним зробили?
Він більше не допоможе.
А ти можеш.
Мені це вкрай потрібно.
Ми жінки. Маємо гуртуватися.
Твій бос залучив старійшину.
Це погано для всіх,
окрім них.
Мене не цікавить ця гра.
Немає жодної гри.
Ми двоє жінок, які виживають у їхньому світі.
Дякую за пиріг.
Дякую за поміч, Схибнутий.
«Схибнутий»?
Ти йдеш?
-Це схоже на прощання. -Я…
Знову лишаюся!
Тепер усе знаєш?
-Усе. І ще дещо. -Навіть так…
-Я все розповів учителю. -Пусте, Жоко.
Серйозно, я розумію.
Я розповіла, чому втекла,
що робила на тій дорозі.
Немає секретів.
Пан Маркус і бабуся рятують від дідуся-монстра.
Як він мене бісить!
Вигадаємо якийсь крутий план.
Скажену ідею, як мені допомогти.
До твоїх послуг, каме.
Так, друже-кайру.
З нею буде все добре.
Слухайте…
Ви робите те,
на що в інших забракло б сміливості
й благородства.
Дякую.
Це я маю подякувати вам за довіру.
Головне, що ми всі на одній хвилі.
Гадаю, що зараз,
як ніколи, треба бути сильними й триматися разом.
Найгірше ще попереду.
Розумію.
Гадаю, треба вигадати план,
бо зрештою Лус зустрінеться з дідом.
Що тоді?
Шаманка каже, що Лус не зможе довічно тікати від долі.
Тому мусимо підготуватися.
Вибач, Ліє.
Можна я сяду тут?
-Можна. -Дякую.
Як життя?
Уже звикла до нас?
І кошмари не сняться.
Я не мала проблем зі сном.
Чудово. Мама завжди каже:
якщо робити щось хороше вдень,
то спиться добре.
Увага!
Агов! Що це таке?
Даю їжу лише тим, хто сидить.
Не люблю хаос у їдальні.
Це не хаос, кухарю Жую.
-Як? -Кухарю Рую. Це ж ваше ім’я?
Дай сюди.
Хочу сказати, що ми з братом дуже раді навчатися в цій школі!
А якщо об’єднаємося, пансіон стане ще кращим!
-Так! -Згодні!
Щось мені не подобається ця промова.
Тому в мене виникла ідея.
Зробімо вибори президента четвертого класу.
Лідер віднесе наші ідеї директорці.
Нам не треба лідер!
Усі можуть висловитися.
Ні. Це прекрасна ідея.
Нам потрібен лідер.
Особливо тепер, коли клас збільшився.
Десять дітей.
-Навіщо? -Не подобається — не балотуйся.
Попрошу керівника про вибори.
Я проти. Ні.
Трохи терпіння.
-Еріка не прийняла повернення. -Ні, мамо.
Досить.
Усе було заради неї.
Щоб забезпечити її фінансово.
Я не кидала дочку.
Вона доросла, щоб зрозуміти, що я заробляла,
аби дати їй стабільне життя.
Ми це дуже добре знаємо.
Але їй боляче.
Вона довго була без тебе.
-Розмови по телефону. -А мені було легко?
Мамо…
Цей шанс було непросто отримати.
Але я шкодую.
Тобто «шкодуєш»?
Пожертвувала собою заради нас. Дитина не розуміє.
А коли зрозуміє?
Минуло два роки після повернення, а Еріка не хоче бачити.
І вчитися в найкращій школі.
Я все робила заради неї.
А тепер ти кажеш, що вона ревнує?
Ти, як ніхто інший,
маєш розуміти, як працює мозок дитини її віку.
Що вона думає?
Мами не було, вона не дбала,
але знайшла час на інших дітей.
Мамо, це моя робота.
Що мені робити?
Доню,
потерпи.
Попереду ще довгий шлях, щоб повернути її любов.
Я знаю, мамо.
Просто я хочу
мати змогу сказати їй,
що ми житимемо разом.
Повір, усе вийде.
Дякую.
Дуже добре.
Підготуйте документи, і ми все зробимо.
Зрештою…
зникнення дівчинки
піде на користь бізнесу.
Як не дивно,
а Балтазар збільшив мої статки.
Добре знати людей з общини.
Можна вести справи з ними?
Авжеж.
Звісно,
у тебе б не вийшло.
Треба вміти говорити.
Знайти підхід.
Як я зробив із цією Дорою.
Дорою? Матір’ю дівчинки?
Так, панно.
Можливою матір’ю.
Зараз тобі розповім.
Пішов туди й представився юристом, який любить книжки.
Ми поспілкувалися. Ледь не став її бізнес-партнером.
-Не знала, що ви… -Багато чого не знаєш.
А я пішов і зробив. І знаєш?
Мені сподобалося. У тебе весела роботка.
Лиши це мені.
Можеш повертатися стежити за шаманкою і общиною.
Знайди слід дівчинки.
Залиш маму мені.
Босе, я можу допомогти.
Усе вирішено.
Це Суперсвітляк, що рятує школу від монстра-фермера
з плантації сої.
Там було багато пестицидів.
Фермер з’їв рослину й став великим монстром.
А ще є шаманка, що говорить із рослинами. Кінець.
Зазвичай я такого не кажу,
але це майже ідеально.
-Ідеально. -Ідеальність.
Ти креативна.
Твої малюнки стають цікавішими.
Дякую. Це завдяки Лус і її історіям.
Це не так.
Ти сама все намалювала.
Ні, Лус. Ти багато чого нас вчиш.
Без сумнівів, це чудове джерело натхнення.
Ліє, у місті проходить конкурс.
Подай свої малюнки.
Навіть знаю. Вони ще не готові.
Але вони такі гарні!
-Запишися. -Добре, діти.
Без тиску.
Можеш сідати. Дякую.
Наступне наше завдання
буде досить особистим, досить глибоким.
Намалюйте щось про своїх батьків.
Можна подію з минулого або уявну.
Що ти малюєш?
Маму-руйнівницю.
Я подумав,
що круто бути вільним, як ти.
-Не дістають. -Не круто.
Я б хотіла малювати тата й маму.
Але я їх не пам’ятаю.
Їх більше немає.
Не можуть зі мною посперечатися.
І не можуть мене зацілувати.
НІІІІІІІ
ЗЕЛЕНИЙ СІК!!! БРОКОЛІ!!!
Досі не вірю, що спрацювало.
Катір — її друг з общини. Вони росли разом.
Він з’явився дуже вчасно,
і вона
зрозуміла, що я допомагав. Усе владнали.
-Як добре. Чудово. -Так.
-Куди я… -Що?
Ось. Передала тобі записку.
Каже, що шкодує про свою втечу й що в неї все добре.
Дуже особлива дівчинка.
Так.
Говорив із директоркою про час для казок. У мене є ідея.
Проведімо тут.
Що скажеш? Я приведу дітлахів.
Дивовижно. Могли б навіть…
Можу прорекламувати на вихідних.
Заповнимо книгарню.
-Так. -Усе налагодиться.
Обов’язково. Люблю твій ентузіазм.
Це завдяки тобі.
Обіцяю її не читати.
-Вітаю. -Вітаю.
Вона ж не тобі.
Чим вам допомогти?
Ти прийшла. Думала, не схочеш.
Так, не хотіла.
Навіщо зустрічатися таємно?
Ніколи вдвох не теревенимо.
Я тобі ніколи не подобалася.
Це в минулому.
Наші розбіжності позаду.
Бачу їх перед собою.
Вибач, що ображала.
Була неправа.
Більше не назву лісовою мавкою.
Ти була дуже грубою.
Вибач. Я серйозно.
Може, колись навчиш мене кількох слів шинґанґів.
Кайнґанґів.
Кайнґанґів. Точно.
Гарне слово.
Отже, подруги?
Краще пізно, ніж ніколи.
Ело сказала, що впорається до зимових канікул.
Побачимо.
Якщо в неї вийде, то вітаю.
Ти вже привітав Ґаела?
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
-Пробували печиво? -Смачне.
Ще ні.
Це правда?
Так, він мені сам сказав.
Що сталося? Дайте я вгадаю. Знаю.
Ґаел став мільйонером і йде зі школи.
Якби ж. Я йому довірив половину своїх заощаджень.
З глузду з’їхав давати Ґаелу такі гроші.
Навіть Ізабела інвестувала.
Але це не все.
Більш неочікувано. Думав, ніколи не зробить.
Теж думав, що він вічно водитиме за ніс ту книгарку.
Що з Дорою?
Завжди поруч і не знаєш?
-Вони з Ґаелем заручені. -Пригальмуй.
Він казав, що вона ще не погодилася.
Ага. Наче скаже «ні».
Привіт, мій солодкий…
Синку.
Привіт, милий. Мама старається.
Як ти просив.
Де твої речі?
Хотів про це поговорити.
Не йду додому на вихідні. Лишусь із Жокою і Лус.
Мені вже час.
Невдовзі мама приїде, а я ще валізу не склала.
Знаєте, куди поїдемо у вихідні?
На пляж!
-Бувайте. -Бувай.
-Зараз чи ніколи. Скажімо Лус. -Може, у понеділок?
Нащо псувати дівчині вихідні?
Ні, прошу. Ні.
Прошу тебе, ні.
Божечки.
Лус, маємо розповісти тобі дещо про Сабіну.
Знала, що повернешся.
Переклад субтитрів: Ольга Ковальова