О-в Св. Елена, 1 5 октомври 1 840 г.
ГОСПОДИН Н.
Този ден навършвах 20 години.
Току-що бях завършил Военната академия ''Сандхърст''
и нямах много опит като войник.
На 22 юни 1 81 5 г. Наполеон I беше принуден да абдикира.
Смятан за военнопрестъпник, той бе заточен до живот.
Затворът му беше скалист остров насред Южния Атлантик - Св. Елена.
Съдбата ме доведе да служа тук.
Онзи, когото ме учеха да мразя и който ме очароваше,
щеше да стане мой затворник.
Казвам се Базил Хийткот.
Неволно участвах в това,
което един ден може да наричат ''Последната битка на императора''.
Ще се опитам да хвърля светлина върху събитията,
на които станах свидетел и които все още са загадка за мен.
По-добре да е по-скоро. Може би довечера.
Довечера?
Дори Принц-регентът
трябва първо да поиска аудиенция от гранд-маршала.
Тъмничарят не чака покана, за да посети затворника си.
Лагер ''Дедууд''
Аз съм сър Хъдсън Лоу, новият губернатор на острова.
Задачата ми е да охранявам генерал Бонапарт.
Народите по света го смятат за враг на мира.
Той вече няма човешки или други права.
Затова ще отхвърлим някои практики от последните 6 месеца,
даващи на затворника повече свобода.
- Желая му успех. - Вече ми липсвате, губернаторе.
Няма да има компромиси с волята на съюзниците,
пред които Англия е отговорна.
А на този остров
Англия - това съм аз.
Наполеон прилагаше протокола на императорския двор.
Гранд-маршал на ''Двореца'' бе маршал Бертран - една легенда.
Той бе участвал във всички походи от Италия насам.
Представям ви сър Хъдсън Лоу,
който от утре ще заеме поста ми на губернатор.
От тази вечер.
- Моите почитания. - Моите почитания.
Бихте ли ме завели при генерал Бонапарт?
Не можем да нарушаваме следобедния сън на императора.
Кога мога да му поднеса почитанията си?
Трябва първо да се посъветвам с Негово Величество.
Ще ви уведомя веднага щом вземе решение.
Императорският двор
беше параван между императора и тъмничарите му,
параван, който се оказа първият етап от битката.
По дяволите!
Чак след 3 дни императорът прие губернатора.
Най-сетне тъмничарят посети затворника.
Това е неговият почерк.
В ''Сандхърст'' изучавахме стратегията му.
Не знаех, че той е причина за разгрома на о-в Капри.
Тогава запазихме честта си.
Отстоявахме 1 3 дни и чак тогава се предадохме.
Както всички 800 души, и аз дължа живота си на лорд Лоу -
командващият офицер този ден.
Цялата слава се пада на него.
Простете, сър.
Не исках да кажа, че...
Не сте ме обидили.
Губернаторе.
Дойдох да ви поднеса почитанията си.
Говорите френски отлично.
А италиански, испански и португалски?
Който предпочитате.
Казват, че на времето сте командвали корсикански полк.
Корсиканските щурмоваци. Отлични войници.
По-скоро предатели.
Биеха се за родината си.
Тяхна родина е Франция.
А преди това корсиканците бяха генуезци.
Но никога не са били англичани.
В характеристиката ви има само разгроми.
При Неапол, Капри...
Как така се оказахте победител?
А вие как така се оказахте победен?
Само една битка е от значение.
Последната.
Ватерлоо ли, Генерале?
Последната.
За какъв генерал говорите?
Моето правителство ви дава единствено званието генерал.
Когото охраняват 3000 души и 1 0 военни кораба?
Военнопленник, който застрашава мира.
Потърсих убежище в Англия, но ми отказаха това право.
Войната между цивилизовани нации...
Те не затварят гостите си. Но винаги намират тъмничар.
Някои хора са родени за позорни дела.
Господине.
Губернаторе.
Станах офицер на 1 6 години и 1 5 дни.
Зная мислите на всеки войник, добър или лош,
още преди той да ги е узнал.
Така че, не се безпокойте, винаги ще съм край вас.
Ще ме откриете тук.
В главата си.
Жребци! Те са различни от другите коне.
Затова кобилите са луди по тях.
Виж ти, Монтолон.
- Как вървят диктовките? - За какво говорите, Гурго?
Жена ви не е ли мастилницата на императорското перо?
Няма да търпя подобни обиди
от генерал, повишен в последния момент.
Императорът ме повиши при Ватерлоо.
След като абдикира. С документ с по-ранна дата.
Възнагради храбростта ми, както при Бриен.
Заради спасяване, което никой не помни.
Дори и той.
Измежду последвалите императора, генерал Гурго беше най-симпатичен.
Обичаше императора като ревнива жена.
Аристократ и негодник,
Монтолон беше по-скоро подлизурко, а не генерал.
Но истинската му страст бяха интригите.
Достатъчно!
Прекратете тренировката си.
Лейтенант Базил Хийткот, новият адютант на Лонгуд.
Внимавайте, говори отлично френски.
Има повече коридори, отколкото стаи.
Преди да стане императорски затвор, Лонгуд е бил обор.
Той е най-ветровитото и влажно място на острова.
Но и най-лесното за наблюдение.
Това е стаята на Сиприани, икономът на императора.
Оттатък са покоите на императора.
Само Сиприани може да прекрачва този праг. Ясно ли е?
Да, маршале.
Ваш съсед е лекарят на императора, сънародникът ви д-р О'Меара.
Ще се храните с него.
Ако генерал Бонапарт реши да напусне двора,
ще бъда насреща.
Трябва да проверявам дали е тук 2 пъти на ден.
А иначе ще бъда възможно най-дискретен.
Дискретен?
На този остров е трудно да си дискретен.
Новият губернатор няма да създава грижи.
Има гузен вид.
Не разчитайте на това, Монтолон.
Видът на един човек е първата му лъжа.
Къде отивате?
При семейство Балкомб.
Измислете някакво извинение -
съпругата ви ще дойде там след диктовката.
Един съвет.
Ако решите да се върнете в Европа, оставете ми Монтолон.
Скоро ще си намерите друг съпруг.
По-лесно се намира любовник, отколкото съпруг.
Току-що се опознахме с губернатора, като кучета, които се душат.
А ако кажа, че си тръгвам?
За него това е най-великият пост.
Ще ме молите ли да остана?
Най-после ще влезе в историята.
Не ми отговорихте. Нужно е да зная.
Нужно?
На този остров ваши нужди са само нуждите на императора.
Сигурен съм, че ме смята за полубог.
Вие наистина сте полубог.
Чието завещание интересува всички ви.
Но вие не оставяте нищо на жените, които сте обичали.
Спокойно. Вас не ви обичам.
Слава богу! Боях се да не ви загубя.
Не можете - не ме притежавате.
Аз ви притежавам приживе, вие ще ме ограбите в смъртта.
С колко?
С 400-500 хил. франка.
Може ли да ви се вярва още?
Питате дали водата е чиста, когато няма друго за пиене.
Плантаторският дом
Защо оръдейните батареи са на високо?
Ако изневиделица се появи кораб, няма да могат да го ударят.
Разположете оръдия по брега, на морското равнище.
Ще се погрижа за това още днес.
Две фрегати ще плават непрекъснато около острова
в противоположни посоки.
Никой кораб няма да има право да хвърли котва,
без да има охрана на борда.
Как се нарича това място?
Санди Бей.
Казват, че когато превзели о-в Св. Елена през 1 7 век,
моряците ни акостирали тук и изкачили тази урва,
която е висока почти 500 м.
До тук.
Хийткот, вие сте млад.
Как ще ви се стори да изкачите тези скали до крепостта на върха?
Говорете.
- Ако е заповед, ще се подчиня. - Но какво мислите?
Мисля, че само маймуна би се справила.
Ако някой иска да напусне острова,
много по-лесно ще е да го спуснат отгоре.
Добра логика.
А и този някой ще трябва да узнае, че идват за него.
Лесно може да узнае.
Популярността на Наполеон е най-големият ви враг.
Оттук нататък Лоу подозираше всеки жител на острова.
Споменаването на императора се наказваше от закона.
Лонгуд бе превърнат в крепост,
която си спечели името Крепостта Лоу.
Чрез сигнална система
Лоу разбираше какво става във и извън крепостта.
Френската поща минаваше през кабинета на губернатора
и беше проверявана от началника на полицията, сър Томас Рийд.
Крепостта щеше да изиграе ключова роля в плана на императора.
Щеше да пази не Лоу от Наполеон, а Наполеон от Лоу.
Един ден хората ще се смеят на пленничеството ни.
Кой би предположил, че на тази маса всички сме затворници?
Не ви ли се струва, че сме извън времето?
В свят на огромни възможности?
Само без свобода.
Малко походи са изцяло блажени.
Извинете, вятърът събуди децата.
Децата!
Само за тях ви е грижа.
Императорът ви може да почака.
Вземете пример от мадам Дьо Монтолон.
Ваше Величество придобива лоши навици.
Не може да използвате и съпруга, и съпругата.
Или това е една от привилегиите ви?
Все още не е.
Но идеята ми харесва.
Дами. Г-н Балкомб, може ли пропуските?
Бетси!
Целият град беше от дърво, а всички помпи бяха изчезнали.
Океан от пламъци.
А ако Москва не беше изгоряла?
Капитулацията на Москва щеше да сложи край на войните ми.
Щеше да се основе Европейска система.
Европейски кодекс,
обща парична единица, общи мерки и теглилки, общи закони.
Всеки щеше да има право да пътува свободно в една земя без граници.
Москва в пламъци!
Какво злочестие!
Представете си Париж и 1 4-вековната му история да станат на пепел.
Отидох в Русия да се бия с мъже, не със зимата.
Победи ни студът, не врагът.
А когато се биехте на леда в Аустерлиц,
не беше ли този студ ваш съюзник?
Студът не носи униформа. И историята не би трябвало.
Тя е на тези, които я разказват.
Разказът ви за Ватерлоо би бил интересен.
Кое доведе до разгрома ви? Колебанието на Груши?
Ти как мислиш, Бетси?
- Не зная. - А би трябвало.
Заповедите ми така и не бяха предадени.
При цялото ми уважение,
мисля, че и разгромът, и победата зависят от командващия.
Да ти кажа ли защо загубих при Ватерлоо?
Запушете си ушите.
Истината и историята не са добри приятели.
Загубих,
защото се събудих твърде късно.
Сега вече зная всичките ви тайни, Бони.
Готово.
Извинете.
''До генерал Бонапарт''
Познавате ли го?
Дайте тези документи.
И си запазете заповедите.
Не са адресирани до Наполеон I.
Скъпи приятели Балкомб.
Как ми липсва времето, когато живеех с вас!
Бетси Балкомб -
метеорът на о-в Св. Елена.
Париж, 1 5 декември 1 840 г.
Ако не я бях съзрял на връщането на тленните останки на императора,
никога нямаше да разкрия мистерията,
която се бе разиграла преди 20 г. и щеше да ме държи в плен до зори.
Бетси!
Странен англичанин сте, лейтенанте.
Полковник.
Да, вярно. Простете.
Сякаш паметта ни още живее в 1 821 г.
Един императорски ден при Юлската монархия.
Кой би предположил?
Как ви се стори церемонията?
Императорът щеше да се радва на скромен гроб на брега на Сена.
Сутринта ми се стори, че видях Бетси Балкомб.
Това беше тя, нали?
Знаете ли къде живее?
Омъжила се е за търговец, някой си г-н Абел.
Но не зная повече.
- Виждали ли сте Лоу? - Не.
Последно чух, че е изгубил поста си в Цейлон.
Сега живее в мизерия в Лондон.
Не го съжалявайте.
Не презирам враговете си.
Всеки си има дълг, но има заповеди, които не трябва да се изпълняват.
Да не говорите за слуховете за отравяне?
Императорът умря от стомашна язва.
Историята ще се позове на аутопсията.
Историята е лъжа, която никой не оспорва.
- Това са думи на императора, нали? - Да.
Докладът от аутопсията може ли да се оспорва?
Не.
А сега, бихте ли ме извинили?
Церемонията ме умори.
Аз трябва да се извиня. Не исках да събуждам стари спомени.
- Посмъртната маска на Наполеон? - Да.
Съпругата ми я направи от гипс на о-в Св. Елена.
Е, лейтенант, т.е. полковник, радвам се, че се видяхме отново.
Зная, че императорът много ви ценеше.
Така ли мислите?
През цялото време бях толкова близо до него.
Наистина бяхте близо.
Знаете ли как ви наричаше насаме?
Своя сянка.
Тревогата в очите му, когато споменах доклада от аутопсията,
почти ме накара да забравя, че бях тук, за да търся Бетси.
Носеха се слухове за отравяне. Защо Бертран ги отрече?
О-в Св. Елена, август 1 8 1 6 г.
Ваше Височество, д-р О'Меара.
О'Меара.
От няколко месеца не сте си бъбрили с мен.
Как да тълкувам това?
Седнете.
Генералът беше в отлично здраве - защо да ви безпокоя?
Безпокоя се, когато не идвате тук.
Длъжността ви на лекар на императора е нещо специално
и има голямо политическо значение.
Осъзнавате ли това?
Просто изпълнявам дълга си на лекар.
И родината ви е признателна.
Но длъжността ви изисква и нещо повече.
Първата година от заточението му струваше на Англия 8 млн. лири.
Представяте ли си да живее още 20 години?
Чели ли сте ''Ричард III'', драги ми докторе?
''Ричард III''?
''По-рано, братовчеде, не бяхте толкоз тъп.
Трябва ли да доизказвам всичко?''
''Желая да видя тези копелета мъртви, и то без бавене.''
Не мога да повярвам, че искате това от мен.
Питам дали сте чели пиесата.
Безпокоя се за литературните ви познания.
Както и дали сте законно назначен като лекар.
- Къде е писмената ви заповед? - Нямам такава.
- Значи не е законно. - Законно е.
И то повече, отколкото задачата, която искате да ми възложите.
Ще е удоволствие да работим без вас.
И каква ще е причината за уволнението?
Подкрепа на врага.
Аз съм лекар.
Не, войник. А войникът се подчинява.
Ще се подчиня само на писмена заповед.
Ще я получите - щом дойде време да ви уволним.
По-трудно е да бъда уволнен, отколкото си мислете.
Да спрем да търсим Юда в своя лагер.
Трябва ни някой от приближените на Наполеон.
Някой от дома му.
Ще ни струва повече от 30 сребърника.
Или по-малко. Наследството му е най-големият ни съюзник.
Трябва да ги накараме да изгубят търпение.
50 франка на месец не стигат за 1 2 коня. Нямаме седла и поводи.
Грижете се по-малко за конете.
Дават ни само по една крава, която ни струва 50 наполеона.
Но пък мадам Дьо Монтолон обича каймак.
Няма да оправдавам себе си или жена си.
Пожертвахме ранга си, богатството и честта си за императора.
Пожертвахте само кредиторите си.
Тук сте не заради Негово Величество,
а за да съберете материал за книга и да спечелите от нея.
И какво от това?
Нима всички вие не водите дневници,
в които отбелязвате и най-слабата ми пръдня?
Нима не планирате да спечелите от тях?
Ако мислите така, по-добре да си замина.
Ако заминете, напускате бойното поле.
Спрете да свирите.
Всички знаем, че дарбата ви е друга.
Последвахте ме тук, и какво?
Планетите се въртят около слънцето, защото имат нужда от него.
Всички само за заминаване говорите.
Елба не можа да ме задържи.
И Св. Елена няма да може.
Трябва да се научим да чакаме.
А сега ме оставете.
Как ги търпиш?
В Париж имаше повече като тях.
Тези поне останаха верни.
Верни на богатството ти.
Значи все пак са верни на нещо.
Борят се за наследството ми. И какво от това?
Цял живот съм се борил.
Само така се получава и запазва власт.
Ако това е целта на живота, то ти си успял в твоя.
- А има ли други? - Много други.
Но ти не си настроен да ги чуеш, Ваше Величество.
Кажи ми, наистина ли Св. Елена може да се сравни с Елба?
Никога не се шегувам.
Боже, става все по-зле.
Не спирам да играя, дори и зад кулисите.
Дори още в Корсика, като дете, вече беше голям актьор.
Не говорех сериозно.
Просто исках да ги спра.
Имаме 230 бутилки бордо, 200 бутилки бира и ябълково вино,
600 литра капско вино и 1 бъчва вино от Констанса.
Виното от Констанса е за императора -
няма да го включваме в бюджета.
Сиприани, може ли да взема няколко листа за писане?
Разбира се.
Ще донеса още от Джеймстаун.
Не се безпокойте, имаме достатъчно.
Не се бой. Няма да те ужилят.
Като ''сянка на императора''
можех всяка седмица да се възхищавам на Бетси.
Но тя виждаше само императора.
Ето.
Не било толкова трудно.
Вижте, царицата.
Не е като другите.
Всички пчели се раждат еднакви.
Значи всяка една може да...
Кошерът храни с нектар една конкретна пчела
и така тя става царица.
Готово.
Значи можех да съм царица измежду пчелите?
Опазил ни Господ!
Вие щяхте да сте просто работничка.
Благодаря.
Щяхте ли да жужите около мен, ако бях царица?
Знаеш ли как свършват работничките, дете мое?
Вече не съм дете.
Крайно време е да го забележите.
Е?
Не приемам предложените бюджетни ограничения.
Продай среброто ми в града.
Добре. Ще се погрижа целият остров да узнае.
Раздели го на парченца. Никой не бива да познае орела.
Слушам.
Сребро!
Купете си сребро!
Аз съм.
- Учтивостта спасява живота. - Лоялността също.
Какви ги говориш?
Намерих това у един съперник.
Ако не си доволен от услугите ми, кажи ми.
Току-що удвои заплащането си.
- Той ли го е написал? - Да, познавам почерка му.
Лекарите не стават за шпиони.
А шпионите - за слуги.
Дай на мен.
Извинявай, Набулио.
Значи лорд Батърст шпионира собствения си губернатор.
Толкова ли ги е страх?
Погрижи се Лоу да получи доклада на О'Меара.
Враг на Лоу, който сплетничи в Англия, ще ми е от полза.
Може да ми сложи трънен венец.
А ако това провали кариерата на О'Меара?
Спри да ме мислиш за такъв, какъвто не съм.
След 2-3 седмици Лоу залови доклада на О'Меара.
Батърст беше пряк началник на Лоу.
А ето че сега го шпионираше.
На Лоу му отне 2 години да прогони О'Меара.
През тези 2 години се чувствахме забравени от света.
Защо мислиш, че ще умреш тук?
Заради една ясновидка.
Каза, че ще умра на възрастта на Жозефин.
Тя умря на 51 години. Значи ми остават 4 години.
Сигурно ще умра от язва, като баща си.
Моят талисман - първият изкован наполеон.
Наполеон Първи.
Това е моряшко предание.
Прескачаме монетата и си разменяме местата.
Готов ли си?
Вземи монетата.
Какво ще ми направиш?
Изпълних своята половина. Сега е твой ред.
Една добра причина - открий я и ще можеш да напуснеш острова.
Желаете ли гореща вана?
Открий я и ще можеш да напуснеш острова.
Свободно.
Нареждам на английски офицер - може да вземе да ми хареса.
Какво четете?
Статия за Желязната маска.
- Т.нар. близнак на Луи ХIV? - Да.
Ришельо го споменава в мемоарите си.
Веднъж един човек доказа,
че съм потомък на мъжа с желязната маска,
т.е. законен наследник на Луи ХIII.
Вярно ли е?
Ето, искаше ви се да ми повярвате.
Хората биха жертвали разума заради фантазията.
Елате, да се поразходим.
Бони излиза.
Стани!
Островът ви е зле защитен.
Беше разузнал терена както преди всяка битка.
Трябваше само да даде заповеди и да изчака сгоден момент.
Самият аз се чувствах заточен.
Без Бетси не бих издържал.
Престоят й в Лондон ми се стори безкраен.
Господине, госпожо...
Здравейте, лейтенант.
- Как е Бони? - Много добре.
Г-це Балкомб, вие сте...
Каква, лейтенант?
Добре дошла.
Добре сте дошла.
Благодаря.
Бихте ли заплашили робите, които носят багажа ми, със смърт -
сувенирите от Англия са ужасно чупливи.
- Ще отговарям за тях с живота си. - Благодаря.
В деня след завръщането си
Балкомб бяха поканени на масата на императора.
Албин дьо Монтолон чакаше дете -
стратегически ход, който щеше да се превърне в бреме.
Дори братът на английския регент защитава Наполеон.
Подкрепата за императора расте и в Европа, и в Новия свят.
Пресата критикува губернатора. Никой не го обича, дори и жена му.
Не трябваше ли Бетси да остане в Англия?
Тя настоя да се върне.
Днес няма ли да се закачаш с мен?
1 година без мъжа, когото обичам. Не съм ли го заслужила вече?
Любовта не е плод на миналото или бъдещето,
а на настоящето.
А настоящето е болнаво.
Зная, че ме обичате.
Императорът не ви обича.
Обърквате плановете му.
Той няма да се остави на страстта в последния си ход.
Когато ви видя тази сутрин, толкова хубава,
едва не ви намрази за това.
За това, че съм жена?
Не тръгвайте по този път, Бетси.
Той е осеян с жени, които не значат нищо за мен.
Като тази, която ни гледа сега.
В леглото ми няма любов.
Само услуги и разписки.
За това ли копнеете?
Хайде, стига.
Ще ви науча да яздите Надежда.
И догодина ще спечелите надбягванията.
Представете си как ще се ядоса Лоу, когато научи.
Представяте ли си още 1 0 години на този остров?
Той има желязно здраве.
Издържа при отстъплението в Русия.
Трябва да сторим нещо,
преди онази кобилка да ни лиши от наследство.
Вие вече действате, нали?
Освен ако англичаните не са ни изпреварили.
По принцип те стрелят първи.
Спиш ли?
Не.
Един велик мъж никога не спи. Опитвам се да стана такъв.
Не отивай далеч в опитите си, сине мой.
Това е нелечима болест.
Как може човек, владял целия свят, да се примири, че вече е нищо?
Не е нищо.
А най-сетне е самият себе си.
Животът ти е като учебник по история.
Използвай оставащото време, за да започнеш да живееш.
Наполеон е мъртъв, да живее Набулио.
Набулио?
Той е толкова далеч от мен сега.
Глупости!
Днес го видях край конюшнята с Бетси.
Плащаш ми, за да виждам всичко.
Обичаш я, нали?
Ето, можеш да говориш и простичко, ако поискаш.
Виното ще ми се отрази дори ако го изпиеш ти.
По-добре ли сте, Ваше Величество?
Не е лошо това вино от Констанса.
Защо е тази среща?
За да си побъбрим.
Заповядай, седни.
Това място ви подхожда.
Клоните са заплетени като вас.
Яздиш така лошо, както се и обличаш.
Яздя само за свое удоволствие.
Императорът те уважава.
Трябва да бъдеш по-ловка от мен.
С колко смяташ да го ограбиш?
Мислех, че лошото ми мнение за вас е пресилено,
но всъщност нещата са много по-зле.
Да не би да го обичаш?
По-лошо е, отколкото си мислех.
Съжалявам те като любовница.
Само го погледни - дебел и оплешивяващ.
Влюбена си в любовта, дете мое.
Аз споделям леглото му.
А това легло никога не скърца дълго.
Забравили ли сте какво е любовта?
Тя е като девствена ципа - прокърви ли, загубена е.
Императорът ще те изхвърли заедно с кървавите чаршафи.
Коя жена е обичал най-дълго и най-силно - Жозефин.
Той харесва опитните жени,
а не красноречивите или пък неповторимите.
- Готова ли си да го делиш? - А вие - да го загубите?
Бетси Балкомб?
Тази малка напаст беше отлична куртизанка.
Сигурно сте разбрали това - от мястото си на първия ред.
Чувствата й към Наполеон бяха искрени.
Това видях от мястото си на първия ред.
Нямам адреса й.
Зная само, че притежава плантация в Батон Руж, в щата Луизиана.
Виждали ли сте Лоу?
Не.
Представете си изражението му, ако беше видял кортежа.
Той е тук, в Париж.
Разбрахме, че е отседнал в хотел на Рю о фев -
едно стъпало по-надолу от Плантаторския дом.
Никога няма да забравя този човек.
Идеята за заговор за бягство явно го измъчваше ден и нощ.
Контактуваше с френския консул в Бразилия,
който следеше заточени бонапартисти.
При все това заговорът се роди в Рио.
Корковадо, Бразилия, 1 8 1 7 г.
Генерал ван Хогендорп?
Капитан Карпънтър.
Чувал съм все добри неща за вас.
3000 души, 500 оръдия и 20 артилерийски батареи.
А морската отбрана?
2 кораба обикалят в противоположни посоки ден и нощ.
Освен в буря.
През юли мъглата е толкова гъста, че не можеш да различиш брега.
- Как ще разбере, че идваме? - Благодарение на това.
Спортната страница в ''Морнинг Кроникъл''
се води от бонапартист.
С императора общуваме чрез кръстословицата,
с шифър, измислен от самия него.
САЩ поддържат принципите ви.
И да избягам, само анонимността ще ме направи свободен.
А такава ще намеря в смъртта.
Ваше Величество...
Остава ми само самоубийството.
Решението на страхливеца.
- Или на отчаяния човек. - Може би.
- Но кошерът се нуждае от царицата. - Кошерът прогони царицата си.
Не искам да царувам.
Искам да съм обикновена пчела.
- Това е. - Кое?
Причината да напуснете острова - да бъдете обикновена пчела.
За целта императорът трябва да умре.
Напъвайте. Браво.
Напъвайте. Хайде, по-силно.
Момиченце, Ваше Величество.
Честито, Монтолон.
Добре дошли, дами.
Дами! Французите умеят да говорят с жени.
Подарък за приятеля ми Базил.
Какво става?
Виното от Констанса. Искат да отровят императора.
Ще повикам О'Меара.
Не му вярвам.
Погрижете се за нея.
Базил!
Искам да направиш нещо за мен.
Без да задаваш въпроси.
- Оттук ще се оправя. - Сигурен ли си?
Казах, без въпроси.
Отровен ли съм?
Арсен.
Кой е купувал арсен от теб?
Кой ли не! Целият остров - заради плъховете.
Има ли противоотрова?
Да, за малки дози - спираш да го взимаш.
Но ти си болен от друго.
От какво?
От какво умря баща ти?
От язва на стомаха.
Защо?
След 3 дни Сиприани умря уж от апендицит.
А според вас от какво умря?
Питайте О'Меара.
Не му вярвах - колебаеше се между страната и професията си.
И все пак, императорът е имал защо да му плати 1 00 000 франка.
Императорът знаеше ли, че се опитват да го отровят?
Англичаните нямаха избор.
Колкото до това дали е подозирал някой от нас,
щеше да ми каже - бях негов любимец.
- Може ли един неудобен въпрос? - Вече от нищо не ми е неудобно.
Кое породи раздора между вас и императора?
Между нас никога не е имало раздор. Това беше част от плана.
От плана?
Какъв план?
Смъртта на Сиприани съсипа императора.
Стоеше в стаята със седмици и не искаше да вижда никого.
До онзи славен ден...
Сър Хъдсън Лоу, губернатор на острова.
Генерале.
Има недостиг на провизии и фураж.
Случва се за осми път, откакто съм тук.
И няма да е за последен.
Знаете ли защо?
Защото всичко се внася.
Защото лорд Лоу е лош управник.
Прави окопи, строи крепости, винаги е готов за битка.
Но забравя да построи склад.
Да не сте наредил да ме убият бавно?
Сам се убивате - отказвате да ви види лекар.
О'Меара беше добър лекар, но го уволнихте.
Уж сте генерал, а изпълнявате задачите си като часовой.
Последното ви бягство при Ватерлоо остави 60 000 убити.
- Просто взимам предпазни мерки. - Но ги взимате зле.
Достатъчно е само да охранявате долините.
Десетина поста, сменяни на 2 седмици.
С 1000 души по-малко ще се впишете в бюджета.
Чудя се защо лорд Батърст още не ви е направил губернатор.
О-в Елба е по-добре без мен.
Сега има пътища, мостове и индустрия.
Ако не бяха доволни от мен, щяха да ме сменят отдавна.
- Изпълнявам инструкциите си. - Само за тях говорите.
Като екзекутор. Екзекутирайте ме и да се свършва.
- Глух съм за такива забележки. - Както и за здравия разум.
Не съм дошъл да ме обиждат.
- Въобще не трябваше да идвате. - Разсмивате ме.
Посмейте се добре. Няма да е за дълго.
Скоро ще бъдете погребан в забрава.
Ще умрете сам с покаянието си.
Нима искате да кажете,
че императорът е заблудил Лоу, че е твърде слаб да избяга?
Съжалявам, заклел съм се да мълча.
Не беше така,
когато докладвахте на сър Лоу за Лонгуд в мое присъствие.
- И това ли беше част от плана? - Разбира се.
Тогава, убедете ме.
Имам ли думата ви на офицер?
Лазите по нервите на всички, Гурго!
Завиждате на Монтолон и имате наглостта да го кажете.
- Лошо ли е да си откровен? - Не винаги е разумно.
Крийте мислите си и се научете да живеете в обществото.
Искате да си заминете? Прав ви път!
Ще се срещнем в един по-добър свят.
Да изпратя няколко съобщения във Франция.
Бях в ролята на предател, който разпространява клевети.
Така заминаването ми нямаше да събуди съмнения.
Както беше планът, получих достъп до първия кораб за Англия.
Трябваше да се срещна с тях на о-в Възнесение.
Света Богородице!
Звучи налудничаво.
Не ми ли вярвате?
Ето планът за дебаркиране, който дадох на американците.
Ван Хогендорп го върна през 1 821 г. Познавате ли почерка?
Невъзможно!
В нощта на дебаркирането
в Плантаторския дом имаше бал за рождения ден на Лоу.
Знаете ли какво отвърна императорът?
Защо, мислите, ви направих министър на финансите?
Защото сте пестелив? Не, защото сте голям прахосник.
Казват, че ценял мнението на маршала.
Когато императорът иска нечие мнение,
то е само за да съвпадне с неговото.
За жената е добре да омъжи дъщеря си млада.
Иначе изглежда по-стара.
Особено вие, с вашето крехко здраве.
Моля ви, не спирайте.
- Зле ми е, ще тръгвам. - Нищо сериозно, надявам се?
- Да дойда ли с теб? - Не. Забавлявай се.
- Чудесно празненство. - Благодаря.
Честит рожден ден, сър Лоу.
Готови сме, маршале.
Чакат ви на брега, Ваше Величество.
От Фонтебло насам зная,
че разделите ни никога не са завинаги.
Ваше Величество, чакат ви.
Всички те рискуват живота си за вас.
Ван Хогендорп...
Али, доведи ми адютанта.
- Бихте ли ми оказали честта? - Разбира се.
-Трябва да ви кажа нещо. - Недейте, моля ви.
Не мога да мълча повече, иначе ще се пръсна.
Слушам ви, тогава.
Лейтенант, генерал Бонапарт ви вика в Лонгуд.
Извинете ме.
Какво става?
Не ми харесва това.
- Викали сте ме. - Така е, лейтенант.
Някакви пирати са дошли да ме отвлекат.
Кажете на губернатора.
- Да ви отвлекат? - Да, сега дебаркират на Санди Бей.
Ще се защитавам в Лонгуд. Приятна вечер.
Казах, приятна вечер.
Дебаркиране на Санди Бей.
Извинете ме.
- Къде е Бонапарт? - В Лонгуд. Той ме изпрати.
Моля?
Пирати искали да го отвлекат.
Всички офицери да дойдат при мен в конюшнята. Веднага.
- Станало ли е нещо с императора? - Не, спокойно.
Мислех, че патрулите са се прибрали.
Така е, прибраха се.
Вдигни тревога. Трябват ни подкрепления.
На оръжие!
- Императорът няма да дойде. - Как така?
Отстъпление, генерале!
На другия ден сър Лоу докладва на Батърст,
че търговци на роби се опитали да дебаркират на острова.
Как е узнал Бонапарт?
Нямам представа.
Тръгнах от Лонгуд още преди стрелбата.
Значи някой го е информирал.
Балкомб ходили ли са скоро в Лонгуд?
- Не са виждали Наполеон от месец. - Имате предвид, лично.
Снощи Балкомб бяха на бала, както и Бертран.
Внезапното неразположение на маршала сега изглежда обяснимо.
Г-н Балкомб се нуждае от почивка. От много дълга почивка.
Обикнах ви от мига, в който ви видях, Ваше Величество.
Яхнал коня си,
бяхте най-величественото създание на света.
Отблизо сигурно съм ви се сторил по-малък.
По-човешки.
Трудно разпознах лицето ви.
Слънцето ме заслепяваше.
Този ден валеше.
Така ли?
Тази усмивка...
Тъкмо тя ме омая, Ваше Величество.
Нито един портрет на императора
не прилича на мъжа, в когото се влюбих в онзи ден.
Никога вече няма да бъда мъжа, който бях.
Ако мислите за императора, значи не мислите за мен.
Ако мислите за момиченцето, което бях,
значи и вие не мислите за мен.
Бетси отнесе сърцето ми със себе си.
За 2 години не успях да й разкрия чувствата си.
Щях да чакам още 20 години, преди да имам втори такъв шанс.
Дебаркираха въпреки мъглата. Можехте да избягате.
Защо ме предупредихте?
Който бяга, признава, че е затворник.
Пък и къде да избягам?
И за колко дълго?
Предлагам ви споразумение.
Споразумение? Какъв ли нов капан е това?
Той ще ви спаси от приятелите ви.
След смъртта ми, която не е далеч, как ще гледа Англия на вас?
Като на герой. Задачата ми не беше лека.
Ако екзекуторът е герой, защо му е качулка?
Вие ще сте гузната съвест на Англия и хората няма да ви искат.
Приятелят ви Батърст пръв ще ви изостави.
Дори няма да ви дадат пенсия.
А парите ми ще ви помогнат.
Какви пари?
Които ще получите, ако приемете споразумението.
Искам да бъда погребан в безименен гроб на брега на Сена,
сред френския народ, когото толкова обичах.
Не трябва да нарушавате свещените си инструкции.
Ще умра на този остров.
В замяна вие няма да ме погребете тук.
Пригответе си багажа, Албин.
Тръгвате със следващия кораб.
Не се отърва така лесно от мен. Излязох му скъпо.
1 5 декември 1 840 г.
Най-хубавите ми години...
Заслужих си една трета от наследството.
Бях най-изкусната му метреса. Често ми го казваше.
Най-опитната.
А и най-глупавата, като се замисля.
Как съм могла да си помисля,
че ме отпраща заради онази английска девственица?
Наполеон ме отпрати, както отпрати О'Меара и Гурго.
И Бетси.
Толкова близки нему хора заминаха през 1 91 8 г.
- Смятате ли, че това е съвпадение? - Не зная.
20 години по-късно все още не зная.
Но зная, че Наполеон никога не взимаше решение,
без да обмисли всички последствия.
Нещо се е случило, след като заминахме.
Нещо, на което Наполеон не е искал да станем свидетели.
Ако някой е организирал тайното си бягство
и всичко върви по план, защо ще му е да проваля нещата?
Отговорете си и ще бъдете император.
Мислех, че наследството му ще запълни празнината.
Но младата Бетси беше права.
Бях готова да го деля, но не и да го загубя.
Може би такова дълбоко разкаяние хората наричат любов.
Имате ли новини от съпруга си?
Шарл?
За 5 години бившият ми съпруг проигра наследството си.
Сега има нова мисия - Наполеон III.
Превратът от миналия октомври се провали.
Сега Шарл е с бъдещия си император,
на място, недостъпно за кредиторите му.
В затвора.
Форт дьо Ом, 1 5 декември 1840 г.
Кои се оказаха най-верни?
Тези, които възвеличиха Бурбоните, като върнаха останките му?
Или тези в затвора, които искаха да короноват един Бонапарт?
Как може Гурго да е на първа страница -
представен като герой?
Та той предаде императора!
В присъствието на покойния, би трябвало да моли за прошка.
Но, уви.
Ами вие, генерале?
Защо не бяхте на ексхумацията?
Не бяхте в затвора, когато експедицията замина.
Да не се бояхте, че може да е останал привкус на арсен?
Не отричам, че съм си мислил за това.
Както и всички останали.
Но да не мислите, че щях да предам молбата му за аутопсия?
През 1 81 9 г. Франция обяви заточението му за постоянно.
Това ускори края.
Какво е станало тук?
Нареди да изкопаят ровове и да засадят евкалипти край алеите.
Този зелен параван явно трябва да държи хлад.
- И вие не забелязахте това? - Той озеленява.
Озеленява!
И то така добре,
че вече не го виждаме дори и когато се разхожда.
- Кога е видян за последно? - Преди 3 седмици.
Преди 2 месеца.
Ваше Величество, имам честта да ви напомня,
че мой дълг е да следя за присъствието ви.
Ето защо бих помолил
да се срещате с адютанта всеки ден между 9 и 1 1 ч.,
сутрин и вечер.
Нося съобщение от губернатора за генерал Бонапарт.
Бихте ли му го предали?
Приемам само писма, адресирани до император Наполеон.
През идните месеци Наполеон не се подчини на Лоу.
И в най-големия студ, трябваше да го зървам всеки ден.
Това не беше лесно, защото често лежеше болен.
Веднъж мярнах силуета на мъж с триъгълна шапка в трапезарията.
Французите са с шапки по време на вечеря, когато се храни император.
Най-сетне успях да го видя от разстояние.
Бях на около 70 крачки от него.
Беше много отслабнал.
Трудно успях да го разпозная.
''Не успях да видя генерал Бонапарт.
Няма как да установя дали е в Лонгуд.
Само по шетнята на прислугата мога да предполагам, че е там.''
Ваше Височество, лейтенант Хийткот.
Изисквате от мен неща, унизителни за английски офицер
и недостойни за човек на честта.
Да се тормози така един болен е низост.
Дълг на войника е да изпълнява заповедите,
а не да ги оспорва.
Можеше да избяга, но не го направи.
Защо да го шпионираме?
Не знаете на какво е способен този човек.
Не мога повече така, без да загубя себеуважението си.
Подавам оставка.
Лейтенант!
Всичко, което сте чули или видели на този остров,
трябва да остане в пълна тайна.
Ясно ли се изразих?
Заминавайки 1 г. преди смъртта му,
станах неволен участник в плана на императора.
След като заминахте, здравето му бързо се влоши.
О-в Св. Елена, 1 82 1 г.
Фалшивите апостоли бяха заминали.
Последни останахме аз и Бертран.
Защо не разреши да следим за присъствието му накрая?
От гордост.
- Защо забрани посещенията? - От скромност.
Защо не се прегледа при лекар?
От недоверие.
Какво се случи после, че да обясни заминаването на толкова хора -
О'Меара, Гурго, Албин, сем. Балкомб и половината прислуга?
Предпазливост.
Според бившата ви съпруга причината е друга.
Били отпратени, за да не станат неудобни свидетели.
Губернаторът се отърваваше от френското присъствие.
Дори отказа да сложи плоча на гроба на императора.
След като заминахме, той и жена му плячкосаха Лонгуд.
- Оскверниха гроба на Сиприани. - Икономът?
Тялото му липсва.
Както и името му в регистрите на починалите.
Бертран и Гурго не откриха и следа от него.
Защо Лоу ще взима тялото на Сиприани?
Вестниците могат да пишат каквото си щат.
Аз бях любимецът на императора.
Пожертвах всичко за него.
Дори и собствената си съпруга.
Защо Лоу беше дошъл в Париж в деня на церемонията?
Дали за да отдаде последна почит на завоевателя,
или за да се наслади на това, че само той знае тайната?
Сигурен ли сте, че е тук? Това е долен квартал.
Сър Хъдсън?
Тук ли сте?
Кой ви прати? Бонапартистите или вигите?
Служих при вас. Лейтенант Хийткот.
Който си подаде оставката.
Пращат ви да ме убиете.
Не успяха в Гърция и на о-в Мавриций.
Мислех, че са ме забравили.
Идвам да ви питам нещо.
И вие ли ще пишете книга?
Един съвет -
за да се продава добре, очернете ме.
Такава е манията вече 1 9 години, 7 месеца и 20 дни.
Исках да ви питам за...
Полковник?
Чаках този пост 1 9 години.
Знаете ли какво е да си изгнаник в собствената си страна?
Не.
Печеля 1 2 000 лири годишно.
Имам властта на вицекрал.
И дворец, достоен за принц.
Защо да живея в този бордей?
Защо мечът трябва да плаща вместо притежателя?
Какво направихте с тялото на Сиприани?
Моля?
Тялото му е изчезнало от гроба. Това е ваше дело, нали?
Кой си е съчинил това?
Монтолон.
Знаете ли как го наричат французите?
Лъжец.
Какво ви обеща в замяна? Пари ли?
За кого говорите?
- За императора и уговорката ви. - Моля?
Между мен и генерала никога не е имало уговорка.
Никаква уговорка!
Пък и как може да е имало? Отдавна вече не си говорехме.
В деня, когато заминаха Балкомб, ви видях в Лонгуд.
При него бяхте ходили, нали?
Сигурно съм имал среща с Монтолон.
С онзи, който осуети бягството - за да разберете защо.
Който бяга, признава, че е затворник.
С отказа си да избяга той е спечелил доверието ви.
Затова сте приели уговорката.
Императорът е предвидил всичко. Дори и връщането на останките му.
Ще умра на този остров.
В замяна вие няма да ме погребете тук.
В ковчега ми ще положите Сиприани.
Знаете къде да го намерите.
Погребах го с моята униформа,
в случай че един ден Франция поиска тялото ми.
Как реагирахте, когато научихте за ексхумацията?
Уплашихте ли се да не разкрият измамата?
Какво биха могли да сторят Бертран, Гурго и тесен кръг от хора,
освен да излъжат, че това е тялото, което народът очаква?
Франция се готви да погребе иконом,
докато императорът почива край Сена в безименен гроб.
Вие се оказвате единственият,
на когото Наполеон е доверил тайната си.
Много по-добър драматург сте, отколкото офицер.
Сбъркали сте си професията.
На ексхумацията не присъстваха само приближен кръг хора.
Имаше и англичани, които нямаше защо да лъжат.
Те смятаха,
че лицето на Бонапарт е невероятно добре запазено.
Именно него, а не Сиприани, разпознаха те.
Освен най-приближените,
никой от присъстващите не е виждал Наполеон преди.
И двамата са били корсиканци, другари от деца.
Приликата им е била естествена.
Ала бидейки иконом,
никой не би видял императора в него.
Но като се замислите,
Сиприани прилича на онзи Наполеон, когото не познаваме.
Онзи на медалите - Първият консул.
При отварянето на ковчега
именно този Наполеон са разпознали всички свидетели -
и англичани, и французи.
Няма какво повече да си кажем. Оставете ме.
Защо докладът за погребението е така неясен?
Описали сте подробно куп събития, но не и най-важното от заточението.
Вървете си!
Къде е Наполеон?
Къде е погребан?
Наполеон почива в Дома на инвалидите.
Кълна се в честта си.
Като сомнамбул се понесох към Дома на инвалидите.
Крачех между ветерани, направили бивак тук.
Те бяха участвали в големите битки на Наполеон.
А аз, в последната - Св. Елена.
Трябваше да видя императора още веднъж.
Вратата се охраняваше от един-единствен човек.
Верният Али бдеше над императора в смъртта му, така както и преди.
В очите му аз вече не бях адютантът, искащ аудиенция,
а човек, който иска да поднесе почитанията си.
Онази нощ в стаята на императора имаше някой, който беше болен.
Казах, приятна вечер.
Кой ли е бил в стаята на Наполеон в нощта на дебаркирането?
Нещо се е случило, след като заминахме.
Нещо, на което Наполеон не е искал да станем свидетели.
- Кога е видян за последно? - Преди 3 седмици.
Преди 2 месеца.
Последните 2 години никой, освен приближените,
не беше виждал императора.
Само една битка е от значение. Последната.
Лейтенант!
Всичко, което сте чули и видели на този остров,
трябва да остане в пълна тайна.
Тялото на Сиприани липсва. Както и името му в регистрите.
Знаете ли как го наричат французите?
Лъжец.
А погребението на Сиприани? Смъртният акт, подписан от О'Меара?
Питайте О'Меара.
Императорът е имал защо да му плати 1 00 000 франка.
Наполеон почива в Дома на инвалидите.
Поеми сетния ми дъх и най-после започни да дишаш.
Сиприани, приятелю мой...
Благодаря ти.
Наполеон не е умрял на Св. Елена.
Луизиана, няколко месеца по-късно
Една от най-големите плантации наоколо.
Принадлежи на сем. Абел.
Абей?
Не, Абел.
Бетси Абел.
Мамо!
Време е за урока ми по езда.
Върви, Летисия. Сега идвам.
Тук ли е г-н Абел?
Г-н Абел почина.
Още преди 4 години.
Дъщеря й се казваше Летисия и беше мургава като корсиканка.
Защо се опитвах да събера доказателства?
Защо упорито обръщах гръб на разума?
Нима, както казваше Наполеон, изпитвах страст към измисленото?
Нима исках да докажа на онази част от мен, необладана от разума,
че всичко това не е просто сън?
Кой беше този г-н Абел,
когото с лекота започнах да наричам Абей - ''пчела'' на френски?
Исках да вярвам, че императорът не бе умрял глупаво на Св. Елена.
Беше ли спечелил последната си битка?
Беше ли умрял като свободен човек?
И днес отказвам да си отговоря на този въпрос.
Да отговоря, ще означава да стана роб на здравия разум.
А на никой човек не бих пожелал подобен затвор.
Тялото на Сиприани така и не беше открито.