Кінокомпанія «Ворнер Бразерс Пікчерз» представляє
Спільно з «Вілладж Роадшоу Пікчерз» і «Ен-Пі-Ві Ентертейнмент»
Виробництво «Балтімор Спрінг Крик Пікчерз», «Фейс» і «Трайбека»
Фільм Харолда Раміс
Роберт Де Ніро
Біллі Кристал
Ліза Кудроу
Джо Вітереллі
Аналізуючи Те
Реґ Роджерс
і Кеті Моріарті-Джентіле
Звідки він дізнався про гроші, про вбивство Тоні Сіско?
- Навіть ми дізналися лише вранці. - Не знаю.
Це все Пізі, точно. Він на все піде, аби тільки тобі насолити.
- Не знаю. - Та тут все ясно, як божий день!
Ти сам казав, що Пізі стукач. І що, раптом перейнявся до нього коханням?
Все ж таки я думаю, це не він.
Гаразд, як скажеш. Але якщо не Пізі, то хто?
Хто? Скажи мені.
Думаю, це зробив ти, Даксе.
Що за жарти?
Цезар! Цезар, ти ж мене знаєш!
Я ж не ідіот, щоб підкласти тобі таку свиню.
- Ти мертвий ідіот. - Перестань, Цезар! Цезар!
Цезар!
«Маленький Цезар»
У головній ролі Ентоні Белла, режисер Рауль Берман
- От лайно, переключи канал. - Зараз, Поле.
Ні! Гей! Гей!
Що ти робиш, виродку?
Вибачте, містере Вітті. Я був не правий.
Ось потрапив.
- Хай дивляться. Я пішов спати. - Шпана!
- Спокійної ночі, Поле. - Так.
- Що будемо дивитися? - Про Цезаря!
Гаразд, гаразд, гаразд!
Виходь.
- У чому справа? Ти куди? - Мене переводять.
- Ти що, подавав прохання? - Ні.
- У чому справа? - Не знаю.
Ти завжди мене виручав. Дякую, Поле. Побачимося.
Звичайно.
Художник-постановник Вінн Томас
Оператор Еллен Курас
Ісаак Соболь був втіленням твердості переконань і чесності.
Глава сім'ї, принциповий, у вищому розумінні цього слова.
Людина віруюча і мужня, володів силою духу...
...і почуттям гумору. Відмінний друг, якого нам всім буде не вистачати.
А зараз кілька слів скаже син Ісаака, доктор Бен Соболь.
Продюсери Пола Вайнстайн і Джейн Розенталь
Автори сценарію Пітер Стайнфелд, Гаролд Раміс і Пітер Толен
Режисер Гаролд Раміс
Мені непросто говорити про свого батька.
Адже в певному сенсі мова йде про двох різних людей.
Один з них - Ісаак Соболь, публічна фігура, психотерапевт...
...і популярний письменник, відомий мільйонам читачів у всьому світі.
Другого Ісаака Соболя знали лише рідні. Це мій батько.
Тато.
Ті, хто був близько з ним знайомий і був вхожий у нашу родину...
...всі знають і без моїх слів.
Він був справжнім психом, навчав усіх жити. Зарозумілий надутий індик!
Якби ти був живий, я б сам тебе прикінчив. Щоб ти в пеклі згорів!
А зараз кілька слів скаже син Ісаака, доктор Бен Соболь.
Хто не додумався відключити стільниковий?
Це твій.
Відповідай, поки вони...
- Алло? - Дізнався, мозкоправ?
Терміновий дзвінок. Вибачте, це мій телефон, терміновий дзвінок. Так?
- Чому ти не відповів? - Зараз незручно говорити.
Незручно? Ця в'язниця - пекло. Якщо кому з нас і незручно, то це мені.
- Ти не вчасно. У мене помер батько. - Досить!
- Мені час. - Не вішай трубку!
- Передзвони. - Мене намагаються вбити!
Гей, Фредо!
Так, ти. Гвідо!
Іди сюди, я тобі щось покажу.
Ти покійник, татусю.
Бійка в їдальні.
«Потрапивши в банду Ракет, ти будеш в ній до кінця» .
«З першої сигарети до смерті».
«Якщо ти опинився по вуха в лайні...»
«...навколо тебе брати, банда - твоя сім'я» .
«Сьогодні, сьогодні не просто ніч».
«Сьогоднішня ніч буде тривати вічно...»
«...і не закінчиться сходом ранкової зірки» .
«Сьогоднішня ніч!»
Ось бачиш. А я тобі що говорив?
- Дякую, Лоренцо. - Дякую.
- Не віриться, що він помер. - Ти назвав його сухим і потайним.
- Це всім треба знати? - Пнув би тоді труну ногою.
Мабуть, я невдало зімпровізував.
Така трагедія. Це велика втрата для мене. Хоча час все лікує.
- Здрастуйте. - Нас пустила ваша домогосподарка.
Я агент Міллер, а це спеціальний агент Серрон, ФБР.
- У нас є низка питань. - Може, поясните, в чому справа?
- Ми з похорону. - Ми розуміємо, вам зараз важко.
Це займе пару хвилин.
Звичайно. Сідайте.
- Прийміть співчуття. - Дуже дякую.
Мені зараз дуже непросто. Мені вкрай буде його бракувати.
Звичайно, відносини між батьками і дітьми не завжди рівні.
- Він був не надто ласкавим. - Бен.
- Так? - Може, сьогодні вистачить про це?
Гаразд. Але іноді він так злився, що здавалося...
...залишаться лише ріжки та ніжки. Чудові ніжки - від мене.
Докторе Соболь, сьогодні вранці вам дзвонив Пол Вітті.
З чого ви взяли, що він мені дзвонив?
- Ми відстежуємо всі його дзвінки. - Тоді ви маєте рацію. Дзвонив.
- Так це ти з ним говорив? - Так.
- І не сказав мені? - А казав, дідусь потайливий.
- Майкл! - А їй відразу все виклав.
Вона з ФБР, їй потрібно це знати.
- Гаразд. А мені знати не потрібно? - Я цього не говорив.
Ні, Лорі не можна говорити. Вона влаштує скандал.
- Хіба я це говорив? - Може, нам вийти?
- Ні-ні, все добре. - Далі нікуди. Я піду на кухню.
Так, а вам невелика порада, як жінка - жінці.
На роботі доречніше брючний костюм.
Її теж зачепила смерть батька. Але час все лікує.
Вітті?
Так, кілька років тому ми з ним були в одній банді.
Тобто я, звичайно, в банді не був. Це він там був.
А я з ним працював.
А потім дехто спробував нас прибрати. Так, загалом, дурниця.
Після вашої розмови він з'їхав з глузду.
- Справді? Що саме сталося? - Вам краще самому його побачити.
«Я сьогодні такий принадний, такий принадний» .
«Я сьогодні такий принадний, меткий і розумний!»
«І мені шкода тих дівчат, які сьогодні не зі мною» .
Я напихаю його Торазіном. По 300 міліграмів, два рази на день.
Щоб вгамувати його, вистачає.
Такою дозою можна вгамувати Близький Схід.
- Пісні з «Вестсайдської історії»? - Так. «Сьогодні вночі», «Марія»...
...«Сцена на балконі». Особливо добре йому вдається «Офіцер Крупке».
«Марія. Я завжди буду твердити лише одне:...»
«Маріє!»
Марія!
- Пол? - Марія?
- Поле, це я. Доктор Соболь. - Марія?
Тоні?
Марія!
О, Маріє! О, господи! Слава богу, ти прийшла до мене!
- Витягни мене звідси! - Добре, Тоні.
- Обіцяєш? - Обіцяю.
- Я люблю тебе. - Я теж тебе люблю, Тоні.
І так постійно. Спочатку співає, потім впадає в ступор.
- Обстеження робили? - Так. Запалень немає.
Ознак апоплексичного удару теж немає.
Поле, якщо ти косиш під психа, я повинен про це знати.
Ми любили побавитися з такими хворими.
Що ж, я не думаю, що він прикидається.
У нього на це мізків не вистачить.
У своїй справі він геній, але інтелект майже на нулі.
Що ж, якщо він і справді...
...у ступорі, і я ткну його цією голкою...
- Тут фізрозчин, чи не так? - Так.
Так. Він нічого не відчує. Вірно?
А це боляче.
Ніякої реакції. Пізніше я дам йому нейропсихологічні тести, добре?
Звичайно.
Поле, я дам тести для оцінки твого стану, добре?
Так.
Ти згоден оприлюднити результати тесту?
Я накакав на килим, а мама розлютилася.
- Вважаємо, що згоден. - Добре.
Дуже добре.
Поле, я дам тобі 10 карток з чорнильними плямами.
- Розумієш? - Так.
Ось перша. Подивися і скажи, що ти бачиш.
Я бачу кажана.
Кажана або горностая.
- Кажана або горностая? - Так. Гібрид миші і горностая.
А ще щось бачиш?
Ось його піська, але вона з зубами.
- Піська із зубами. - Так.
Наступна картка.
Чудово, Поле.
Одна година 12 хвилин.
А тепер скажи, що ти бачиш на цій картинці.
Це славний працьовитий хлопець. Він прийшов додому і бачить свою дружину...
...у ліжку з карликом. Вона спала з ним, поки хлопця не було вдома.
- Вона вступила в статевий зв'язок... - З карликом.
Дуже добре.
Неважливо, хто їх прикриває. За нами Вашингтон, у них немає шансів.
- Містере Чепін? - Дуже добре. Проходьте. Поки.
- Здрастуйте, я доктор Соболь. - Добрий день. Дякуємо за візит.
- Отже, що у нас? - Ну що ж.
Мною встановлено діагноз:...
...короткочасний психотичний розлад.
Він цілком може перерости в шизоморфний.
Тюремний психіатр зі мною згоден.
- Тобто він звихнувся. - Ні. Вже точно не до кінця.
Ось, погляньте. У деяких людей, наприклад, у солдатів на війні...
...жертв катастроф або заручників, довге перебування...
...в умовах стресу може викликати тимчасову психотичну реакцію.
- І наскільки тимчасову? - День, тиждень, місяць.
Але це поза факторів стресу.
Значить, у в'язниці йому краще не стане, так?
Може стати тільки гірше. Поки йому здається, ніби його хочуть вбити.
Але при погіршенні ситуації він стане шизофреніком.
Через місяць його справа йде до дострокового звільнення.
Невже його звільнять?
Звичайно. Я впевнений, що великого мафіозі...
...який ще і звихнувся, відпустять.
Можливо, можна було б перевести його в реабілітаційний центр?
Адже я з ним працював і вважаю, що він не небезпечний.
До того ж він намагається виправитися.
Ну, добре.
Ось як я зроблю.
Звільню його під вашу відповідальність.
Під мою? Ні. Ні-ні, я не можу. Ні, ні, ні.
Містере Чепін, спасибі за довіру. Але у мене важкий період.
- Помер мій батько. - Мої співчуття.
Така трагедія. До того ж у мене запалився хребетний диск.
А тут ще це почуття печіння при сечовипусканні.
- Я вас розумію. - Так. А потім ми затіяли ремонт.
- Ви хочете його смерті? - Ні!
А щоб його запроторили до лікарні?
- Ні. - Тоді він ваш.
Зрозумійте, я заборонив синові собаку, а сам привезу Пола Вітті?
Ми оформимо частину вашого будинку як ізолятор тимчасового утримання.
Я не можу жити в ізоляторі. Мене чекають психовані матусі та алкаші.
У вас є 30 днів на його відновлення.
Він повинен бути в здоровому глузді і чесно заробляти.
Пам'ятайте, доктор. Якщо він візьметься за старе, втече, або я дізнаюся...
...що це лише спритний спектакль з метою витягнути його з в'язниці...
...ви дорого заплатите.
Вас позбавлять ліцензії і будуть судити за всією суворістю закону. Усвідомили?
- Так. - Берете його чи ні?
- Беру. - Ось і славно. Будемо на зв'язку.
- А, Тоні! - Привіт. Як ти?
Все добре?
- Докторе, розпишіться, будь ласка. - Добре.
Дуже добре. Велике спасибі. Дякую.
«Я хочу жити в Америці».
«Мені подобається Америка».
Виродок! Я кажу, що мене хочуть вбити, а ти кидаєш слухавку?
- Я знав! Ти прикидався! - Тобі в кайф тикати людей голкою?
Ти використовував мене!
Ти не міг оформити швидше? Я 3 дні співав «Вестсайдську історію».
- Чому ти тягнув? - Я був на панахиді!
Це коли мене хотіли вбити! Ти ж мій лікар!
- У мене помер батько. - І що? Ти завжди так: «Я, я, я».
- Ну, помер. Таке життя. - Ти сам розумієш, що кажеш?
- Гаразд, я співчуваю. Задоволений? - Я бачу, як ти переживаєш.
Гаразд. Хто за тобою полює?
Ти мені скажи. Та команда, сім'я Рігацці, Лу Гайковий Ключ.
- Лу Гайковий Ключ? Що за кличка? - Він маніяк, звернув одному голову.
- Зовсім? - Зовсім. Відкрутив і викинув.
ФБР всіх притиснуло. Сім'ї воюють одна з одною. Падіння Римської імперії.
- Третя світова війна. - А ти чого?
Всі знають, що я виходжу. І бояться, що влізу в бійку.
А ти не можеш сказати, що починаєш нове життя?
Так, чудова думка! Як я не здогадався?
На мою честь влаштують вечірку і подарують золотого годинника.
Повір, ніхто не радий тому, що я виходжу. Ніхто.
- Гаразд. Одяг візьмеш? - Ні. Через годину я поїду.
Ні, Поле, ти не зрозумів. Ти під моєю відповідальністю.
- Відсутність лише з мого дозволу. - Знущаєшся? Перестань.
Сам увійдеш, або мені декого викликати?
Ну я потрапив! Речі візьми.
Ви думаєте, він з'їхав з глузду? Запросіть ще одного фахівця.
Якщо він вирішив, що я повірив у його трюк, то він божевільніший, ніж я думав.
У в'язниці він непотрібен. А так Вітті буде реально заважати обом родинам.
- Ми посилимо їх ворожнечу. - Якщо він візьметься за старе.
Такі люди не змінюються. Він з 12 років несе загрозу суспільству.
Він вміє тільки порушувати закон.
Він кинеться встановлювати владу.
А нам залишиться лише розслабитися і підбирати трупи.
Око з Вітті не спускати.
Як ти міг привезти цього бандита?
Він буде жити в моєму домі, їсти з моїх тарілок! Фу!
- Мені не залишили вибору. - Ми зобов'язані брати додому бандитів?
Його випустили під мою відповідальність.
- Чому він не поїхав додому? - Тому що його рідні в Огайо.
- Всі поїхали в Огайо, крім мене. - Ти хочеш в Огайо?
- Справа не в цьому. Замовкни! - Він не міг ризикувати своєю сім'єю.
Як благородно. А нашою сім'єю ризикувати можна?
Ситуація жахлива. Він мені тут теж не потрібен.
Він тобі не потрібен, і мені не потрібен, але він тут.
Він вже тут!
Привіт.
Кава?
- Що? - Хтось казав про каву.
Ах, так. Ви говорили, що хочете кави.
Ну так? І де вона?
Бене, звари своєму другові кави.
А я прийму ванну. Сподіваюся, в ній і потону.
Не сердься, зазвичай вона гостинна. Але у нас трагедія.
Час все лікує.
Док, я запросив одну людину. Щоб ти був у курсі.
Кого? Якщо це Гайковий Ключ або Пасатижі...
Ні, я хочу трохи розважитися.
Що? Сподіваюся, гість не залишиться допізна?
- Ну ти і підкаблучник. - Та ні, Лора тут ні до чого.
- Я чув, як вона тобі вставляла. - Це сварка.
Але без конфліктів не буває.
- Тобто? - Що?
- Ти підкаблучник. - Поле, я не...
Так. Звариш кави, я нагорі. Спокійної ночі.
40 хвилин.
- І довго ти будеш це терпіти? - А на скільки його ще вистачить?
Хвилин на 5. Інакше я подзвоню в «Книгу рекордів Гіннеса».
- О, боже! О, боже! - Ти що?
Нісенітниця.
Вона прикидається.
Що?
Так ніколи не кричать.
О, боже!
Дурниця, так ніхто ніколи не кричить.
- Та добре. - «Та нічого».
- Так? - Пол.
- Так? - Нам треба поговорити. Поговорити.
- Може, пізніше? - Зараз.
Я за хвилину, гаразд?
- Так. - У мене 17-річний син.
Я її спитаю.
Та я не про це! Потрібно поговорити.
Ти мене відволік, не помітив?
Ні, Поле, зараз же!
І, міс, у мене вдома не курять.
Дякую.
- Слухай, Поле, що ти витворяєш? - Не варто пхати носа в чужі справи.
Це нелегко, коли в гостьовій такі звуки.
Док, я відсидів 850 днів. Що ж мені робити?
- Поїхати в готель! - Я хотів, але ти заборонив виходити.
Я не хочу позбавляти тебе забав, але на мені зобов'язання.
До того ж я думав, тобі захочеться домашньої їжі.
Так, саме про їжу я і думав, коли дрочив 850 ночей у своїй смердючій камері.
- О, запіканка з тунцем! - Значить так.
- Док? - Дівчина має виїхати.
- Дівчина? По-моєму, ти ревнуєш. - Ну так, звичайно. А з якого дива?
З вашої спальні звуків не було.
Ми нікого не будимо, займаючись сексом.
Скоро будеш це робити, не будячи дружину.
Поле, зовсім не смішно.
Що це?
Я сказав: «Через дві хвилини починай» . Мені вже час.
- Початок так собі, Поле. - Поки ти не постукав, було добре.
- Пригощайтеся, тітко Естер. - Дякую.
Вибачте, що вас поселили у готелі.
Ми б раді прийняти вас у себе, але у нас з'явився несподіваний мешканець.
А його батько завжди знаходив кімнату.
Як ти міг мені це сказати? Пішов до біса! Я йду!
- Повний вперед! Пішла звідси! - Ні, це ти пішов! К чорту!
- Іди! - Пішов в дупу!
Можеш далі працювати на своїй чмошній вулиці!
Іди ти!
Привіт.
О, їжа.
О, господи!
- Пол? Поле, що ти тут робиш? - Привіт, док.
А я як раз думав перекусити. Більше нічого не буде?
А кому потрібно сунути, щоб отримати бекон?
Сподіваюся, не тобі.
Поле, новий пацієнт. Йдемо в кабінет, там поїси.
- Ти що, їси у себе? - Ходімо, поговоримо.
Док, дивна в тебе сім'я. Всі такі нервові.
Ще б пак. Я б на їх місці теж занервував.
Так, але судячи з вигляду, вони давно не бачили соковиту салямі. Їм корисно.
- Корисно? - Так.
Коли повернуть до тями тітку Голду, я її про це запитаю, добре? Сідай.
Отже.
Поле, ти б не міг...?
Думаю, ми вже вивчили твою соковиту салямі. Дякую.
Отже, які плани, Поле?
По-перше, я з'ясую, хто намагається мене вбити.
У мене можуть вистрілити прямо через скло. Доведеться розбиратися.
Так, звичайно, це найголовніше. Я розумію. Але я мав на увазі роботу.
Упевнений, є речі, якими тобі подобається займатися.
Мені подобається гемселити людей бейсбольною битою.
- Продаж спортінвентарю? - Мабуть.
Цікаво.
Скажи, а хто ти?
- Хто я такий? - Скажи, ким ти себе вважаєш.
Я Пол Вітті. Я Бос.
Чий бос?
Бос Джеллі? Тому що мені ти не бос.
Так чий же ти бос?
Я тебе розкусив. Я зрозумів, чого ти хочеш.
- І чого ж, Поле? - Ти хочеш мене довести.
Поглянь на мене. Я вже заводжуся.
Поле, я знаю, чому ти заводишся.
Ти все життя прагнув стати тим, ким став. А тепер треба все міняти.
Тобі страшно. Так от, якщо забути, що ти Пол Вітті, Бос, то хто ти?
Гаразд, запитаю по-іншому. Коли ти був маленьким, ким ти хотів стати?
Та хто це пам'ятає?
Я розумію, але ти ж хотів кимось стати. Може, бейсболістом?
- Ні. - Пожежником?
Астронавтом? Скажи, ким ти хотів стати?
Це нерозумно.
Не по-дурному, Поле. Або ти боїшся сказати?
- Так, я боюся. - Все ж таки скажи, ким ти хотів стати?
Одного разу...
Одного разу, коли мені було ну, може, років 6, 6 з половиною, 7.
Так, саме тоді, в той час.
Мені здавалося, що я хочу стати...
- Недовго здавалося, адже я був малий. - Ким?
Може... Та ні, я був ще зовсім дитиною.
Ким?
- Скажи мені. - Я хотів стати ковбоєм.
- Ковбоєм, справді? - Уявляєш?
Дуже цікаво. А чому ковбоєм?
Разом з мамою і татом я часто дивився телевізор.
І там йшли ковбойські фільми. А потім мій...
Мій тато купив мені ковбойський костюм.
Величезний білий ковбойський капелюх, чоботи, шпори...
...пістолети з пістонами - все по повній програмі.
Потім він відвіз мене на ферму до дядька, і я катався на поні.
А там всюди ходили корови, прямо як на Дикому Заході.
І ми там бігали, кричали, як справжні ковбої. Ну, задоволений?
І що далі?
- Що далі? - Чому ти не став ковбоєм?
Я жив у Східному Гарлемі. У 12 років пішов у банду. Які вже там ковбої?
Сталося ще дещо, так? І це було нелегко пережити.
Так.
- Тоді вбили твого батька. - Так, я часто про це згадую.
Але причому тут це?
Думаю, це дуже важливо, Поле.
Адже саме батько подарував тобі білий капелюх.
Він був мафіозі, але хотів, щоб його син став героєм.
Так. Так, хотів.
- Мріяв про краще життя для тебе. - Так, мріяв.
Хотів бачити мене в коледжі. А я в школу майже не ходив.
І все тому, що він помер і не міг допомогти тобі.
Бачиш, Пол? Ти сказав: «Я Пол Вітті, Бос».
Але дивлячись на тебе, я бачу 12-річного хлопчика...
...якого лякає необхідність зробити важкий вибір.
Ти.
- Ти. Ти хороший, ти. - Не треба, Поле.
- Ні, ти не просто гарний. - Це початок, Поле.
Ти до біса хороший. Ти дав мені зрозуміти, що в душі я дитина...
...що я заплутався у відносинах з батьком.
- Але тобі доведеться. - Я зрозумів: нове життя, новий я.
Я готовий. На всі сто, повний вперед.
Поле, я знайомий з одним фахівцем, він допомагає людям шукати роботу.
Я готовий. Запиши мене на прийом, обов'язково сходжу.
- Дуже добре. - Я готовий до нового життя!
Лягай!
Чорт, не розрахував.
Привіт, док!
Джеллі, а ти тут звідки?
- Док, давно не бачилися. - Я думав, ти в тюрмі.
- Вже ні. - Як же ти з неї вийшов?
Був повторний суд. Всі колишні докази виявилися недійсними.
Ясно.
А тут ще двоє свідків передумали давати свідчення.
А третій, той просто покінчив з собою.
О, як?
4 рази вдарив себе в спину ножем і кинувся з мосту в річку.
Бідолаха.
Товариство громадян Поццалло
- Гей, Поле! Привіт! - Привіт, Поле!
- Привіт. - Як справи?
- Радий тебе бачити. - Ти отримав мого листа?
Добре, що ти повернувся. Ми ведемо війну, Поле.
На вулицях небезпечно. Рігацці нас дістали. Ти нам потрібен, Поле.
Знаєш, Селлі, я зав'язав, вийшов з гри. Більше цим не займаюся.
Ти потрібен сім'ї, Поле. Тобі завжди вдавалися великі справи.
Про крадіжку літака «Ейр Франс» до цих пір говорять. Поле, подумай ще раз.
Заради мене.
- Подумаю. - От і добре. Ну, гаразд.
Ти що, як на похороні? Ти ж вийшов на волю! Це потрібно відзначити.
Я вип'ю стаканчик, а потім до боса.
- Чого треба? - «Чого треба?»
- Ти всіх так зустрічаєш? - А тобі не подобається?
«Чого треба»?
І навіть не думай дригатися.
- Поле, який приємний сюрприз. - Привіт, Петті, як справи?
Добре. Ну, йди сюди. Поцілуй же мене.
Ну, підійди. Що я такого зробила? Чому ти на мене сердишся?
Ну ж бо.
- Як ти, Поле? - Нормально.
- Спритний трюк. - Треба страхуватися.
Так, розумію.
- Шкода Кармайн, славний був малий. - Так, мені теж.
Живеш з людиною 21 рік, а потім його труп знаходять в річці. Важко.
Ще б пак. Тим більше якщо вважають, що це ти його кинула у річку.
- Огидні плітки, Поле. - Так, це факт.
Одну секунду.
Мішель, Тереза, вже 10:30. Швидко у балетну школу!
- Нелегко одній все встигати. - О, так.
Кажуть, що ти, вийшовши з в'язниці, спробуєш відібрати у мене сім'ю.
А я відповідаю: «Ні, Пол, так зі мною не пройде» .
- Ніколи. Тільки не я. - Добре.
Ти непогано виглядаєш. Чим займався?
Намагався зрозуміти, хто мене замовив. Ти не в курсі?
Життя у нас як у шакалів.
Поки живий Рігацці, ніхто не знаходиться в безпеці.
- Тобто ти тут ні до чого? - Поле, заспокойся, добре?
Я не намагалася тебе вбити. Зрозумів?
Я хочу, щоб ми залишилися друзями. Хто знає, як все обернеться?
А може, і не просто друзями. Полижеш міксер?
Петті, давай серйозно.
Я хочу, щоб мене залишили в спокої, чуєш?
Я ні в що не лізу, займаюся своїми справами.
Так буде завжди, і крапка.
- Я все зрозуміла. - Точно?
Так, точно. Не напружуйся, присядь, я заварю тобі кави.
Не можу, у мене ділова зустріч.
Якщо справа піде, ми б хотіли сподіватися на скромну частку.
- Ні, все в рамках закону. - Ти мене лякаєш.
- Так? Нічого, переживеш. - Ну, поцілуй мене. Давай, поцілунок.
- Бережи себе, чуєш? - І ти.
- Заходь, Поле. - Гаразд, побачимось.
Не зводь з нього очей. Я засмучуся, але якщо він...
-...буде чудити, знеси йому голову. - Із задоволенням.
А який багажник! Туди увійде не менше трьох трупів.
Жарт. Щоб розрядити обстановку.
- Що ж, спасибі. - Нема за що. А у вас яка машина?
- У нас «Лексус-430 ЛС». - Це щось типу «Тойоти».
- Це «Лексус». - Яка різниця? Японка, вірно?
А як же Перл-Харбор? А серйозно, ви купуєте цю тачку? Так чи ні?
- Треба подумати. - Ви ж сказали, вона вам подобається.
Поставили мені 10 тисяч питань. Прокотилися, закохалися в неї.
Що ж ще неясно?
Гроші серйозні, нам потрібно подумати.
Подумати? А про мене ти подумав? Ви мені цілу годину мізки пудрили...
...все з'ясовували, чим напхана ця чортова машина.
- З клієнтами так не можна. - А ви мені не клієнти.
- Берете машину? - У вас - ні. Покличте менеджера.
Покликати менеджера, так? Я тобі його покажу. Ось мій менеджер!
- Йдемо. - Хочете поговорити?
Що мені робити? «Викину їх!» Чули? А він мій бос.
Як же мені вчинити? «Нехай куплять «Хонду»!» Це його слова, а він бос.
Ну, як пройшов перший день?
Добре, добре.
Чудово, Поле, чудово. Вдалося щось продати?
Майже.
6:45. Добре.
- Дякую. - Ми чекаємо вже 20 хвилин.
Гей, спритнику, у мене всього дві руки. І кожною з них я можу вмазати.
Пішов геть звідси. Далі.
- Містер Торре. Містер Торре. - Привіт, Поле! Як справи?
- Здрастуйте. - Мій син Майкл.
- Дуже радий. Я можу вас запитати? - Так.
«Янкі» вийдуть у фінал?
- Зробимо все можливе. - Це важливо для мене, розумієте?
Дуже важливо.
- Постарайтеся. - Я поговорю з командою.
- Ідіть. - Джо, радий вас бачити.
- Проходьте. - Дякую, Чарльз.
- Гей, Поле! - Привіт, Джої.
- Як ти? Мені сказали, ти вийшов. - Так, знаєш...
Пол, шостий столик готовий. Я беру чотирьох.
Містера Арнольда проводи на кухню.
- Ти що, тут працюєш? - Та ні. Мене випустили на поруки.
Доводиться бути пай-хлопчиком. Я купив частину ресторану. Що робити?
Ясно. Ми підемо, вип'ємо по склянці.
- Побачимося. - Радий знайомству.
Увага, посмішку.
Дякую, Поле.
Так, принеси-но нам «Пеллегріно», всім випити і ще хліба. Дякую.
- Хочеш хліба? - Так.
Хліба.
Ось тобі хліб.
Напої зараз подам.
Це повинен бути камінь чистої води. А він чомусь жовтуватий.
У всьому винне денне світло. Від нього камінь і здається жовтуватим.
А мені здавалося, що таке світло робить камені блакитними.
Я що, Едісон? Все через паскудне освітлення. А камінь класний.
Ну, можливо. Глянь-но під цим кутом.
Що скажеш?
Я...
Я навіть не знаю.
- І все-таки він... - Так.
Можна поглянути на нього через лупу?
У вас є лупа?
Ми попросили лупу.
- Гей! Гей, куди ти зібрався? - Знайшлися мої справжні батьки.
- Мене забирають. Я їду до Джеллі. - Нікуди ти не поїдеш.
А наші сеанси?
Мені стає все гірше. Я розвалююся на очах.
- Я знову бачив той сон. - З Муссоліні?
Ні, інший. Ну, пам'ятаєш? Мені 16 років, ти Фрейд.
І раптом мені стає страшно. На мене лізуть велетні з гарматами.
- Упс! Потрапив! - Із розм’яклим мечем?
- Так. - Мені цього краще не знати.
- Так не слухай! - Поле.
- Вибачте. - Давай поговоримо про цей сон.
- Він не здається тобі сексуальним? - Ні. Я розумію, меч - мій член.
Він розм’як. Але вчора він встав так, що хоч у бейсбол грай.
- Не треба подробиць. - Можна було вішати рушник.
Вітаю. Можна позаздрити.
Бог створив йому це місце, як у жеребця.
- Дякую, я зрозумів. Я бачив. - Посидь в машині!
Так що це значить?
Сексуальні сни багатозначні. Думаю, в твоєму випадку це страх невдачі.
Ти змінюєш все своє життя. Намагаєшся знайти підходящу роботу.
Док, це нереально. Гарувати з 9:00 до 17:00? Та я скоріше повішуся!
Виявляється, податки вираховують із зарплати.
Свавілля! У мене немає шансів.
Я закінчу своє життя на вулиці, продавцем пиріжків.
- Дихай глибше, Поле. - Серце б'ється, як у кролика.
Заспокойся. У тебе прискорене дихання, тільки і всього.
Ось, дихай в цей пакет. Вдих, видих.
- Вдих, видих, вдих... - Це ти у всьому винен!
- Не зрозумів? - Ти винен.
Я?
Ти змусив мене працювати. Це принизливо.
Невже? Я з усіх сил намагаюся допомогти, ясно?
Якщо ти це не цінуєш, знайди іншого психотерапевта!
Себелюбний сучий син! Сам мене породив, а тепер шкодуєш?
- Ти що ліпиш? - Вибач, у мене трагедія.
Але час все лікує.
Ну все, я тут пацієнт. Отже, годі.
- Що за пігулки? - Ехінацея і жовтокорінь.
Для імунної системи. Рослинні добавки і таке інше.
Ну, гаразд.
Знаєш телесеріал «Маленький Цезар»?
Так, знаю.
Продюсер серіалу Рауль Берман. Йому сказали, що ми знайомі.
Вранці він зателефонував і висловив бажання з тобою зустрітися.
- Навіщо? - Не знаю. Дізнаєшся при зустрічі.
Тільки ми випхали його з дому, а тепер ще з ним вечеряти?
Він зустрічається з продюсером, який може дати йому роботу.
Пол хвилюється, він попросив мене демпфувати ситуацію.
- Він же дорослий, навіщо йому опікун? - Не опікун, йому потрібен демпфер.
- Я тут, щоб демпфувати. - Якщо ще раз скажеш це слово...
3-31, вони увійшли. Ми перекусимо і повернемося до закінчення вечері.
- Ти вже пив таблетки. - Справді? Ні, то були інші.
Ті покращують травлення, а ці - від іншого.
- Тоді постарайся нічого не пити. - Люба, я лікар і знаю, що роблю.
Ви знаєте, я обожнюю це місце. Тут кращі суші в місті.
- Так, пахне непогано. - А ви пробували жовтохвоста, Пол?
А нормальна їжа тут є? А то я сиджу, як на гачку.
Рауль?
Найцікавіше, що Пол і народився без гальм.
Він говорить все, що приходить йому на думку. Ніколи не фільтрує.
- Що з тобою? - У сенсі?
- Ти говориш, немов дебіл. - Я прийняв таблетку ібупрофену.
Саке підсилив дію препарату.
І тепер у мене проблеми з верхньою губою. За годину все пройде.
- Не страшно, не хвилюйся. - Заткни фонтан.
Ось бачите? Він сказав мені заткнути фонтан.
Я його обожнюю! Обожнюю!
Ще трохи, і я застромлю тобі в око виделку.
Він застромить мені в око свою виделку! А я що казав?
- Не фільтрує! - Пробачте, можна повторити?
- І мені. Коктейль «Космополітан». - Ні, ні.
- Демпфер більше не можна. - Чому?
Містер Берман, я обожнюю ваш серіал.
Дякую.
А Ентоні Белла, який грає Нікі Цезаря, виріс у Бенсонхерсті...
...де живе подруга моєї сестри.
Ні-ні. Не хочу тебе засмучувати, але цей хлопець грає італійців...
-...хоча родом з Коннектикуту. - Пол, я хочу задати вам запитання.
Ви б не хотіли попрацювати в моєму серіалі технічним консультантом?
Ви б могли допомагати акторам порадами, вивіряти їх репліки.
Так, можна.
- О, господи! Ось це круто! - Фантастика!
Пропоную тост. Тост за Пола і «Маленького Цезаря»!
Лягай!
У ресторані мені дуже сподобалося, поки нас не спробували замочити.
Я правильно вибрала термін, мафіозний мозкоправе?
Пробач.
Ти хоч пам'ятаєш, як пускав слину, немов твої старі родичі?
- І що за пігулки ти п'єш? - Зараз всі, які трапляються.
Я відчуваю порожнечу і нічого не можу вдіяти.
О, Бен.
Тобі це не потрібно. Не потрібен цей Пол Вітті зі своїми проблемами.
Тим більше, зараз.
Ти...
Думаю, зараз ти повинен оплакувати батька.
Ти знаєш, я трохи збитий з пантелику.
Розумієш...
...я став психотерапевтом...
...через те, що він ним був. Я хотів добитися його схвалення.
Для мене воно було важливіше за все на світі.
Але я його так ніколи і не отримав.
Тепер він помер, і я думаю: «Раптом я став психоаналітиком лише тому...»
«...щоб заслужити його похвалу?» Я не знаю, чи займатися мені цим.
Іди до мене, малюк. Я хочу, щоб ти був щасливий.
Гей, хлопче.
- Відповідай, на кого ти працюєш? - Та пішов ти!
- У дупу! - Що?
Так. Ні, ні, ні! Ні, стривайте!
Почекайте, не треба! Підніміть мене!
- На кого працюєш? - Підніміть мене! Не потрібно! Ні!
- Кидай. - На Лу Гайковий Ключ, клан Рігацці.
- Гайковий Ключ? А прізвище? - Я не знаю, як воно пишеться.
- Р-И-Г-А-Ц... Не знаю! - Навіть прізвище господаря не знаєш.
- Витягніть мене! - Підніми його.
- Ти що? Що з тобою? - Ти ж наказав його кинути.
- Я наказав його витягти! - Я не розчув.
Ти розчув те, що захотів.
І як ти здогадався?
Фірма Рігацці. Постачання товарів для водопроводу і опалення
- Що з тобою сталося? - Вітті скинув мене з даху!
- Вітті? Ти говорив з Вітті? - Так, я говорив з Вітті.
- І що ти йому сказав? - Нічого.
- Ти точно нічого йому не сказав? - Ні слова, містере Рігацці.
Можна я піду? По-моєму, я зламав ногу.
Боляче? Стривай. У мене є для тебе ліки.
Ненавиджу, коли люди мучаться. Приберіть його звідси.
- А що робити з Вітті? - Живучий мерзотник.
Але не безсмертний.
Наш час прийде.
- Я люблю трохи підгорілі сосиски. - Думаєш, я не знаю?
Я 20 років смажу тобі сосиски. Гроші зібрав?
Майже.
Залишилось 15 «штук».
Не хвилюйся, будуть.
Мені залишилося... Залишилося...
Стоп! Стоп! Зробіть що-небудь з цим чортовим димом!
Стоп!
Зробіть же що-небудь з цим проклятим димом!
На зйомках часто виникають такі проблеми.
Але для достовірності вони просто незамінні.
- Все виглядає цілком вірогідно. - Гей, Тоні!
Тоні!
Ентоні Белла, Нікі Цезар.
- Це Пол Вітті. - Можеш його не представляти.
- Радий познайомитися, друже. - Друг? Неймовірно.
У тебе англійський акцент. Ти не італієць?
Австралійський італієць, їх там повно.
Там - це де?
- Що ти весь час смієшся? - Це захисний механізм.
Якщо тебе дратує, я більше не буду.
- Ну, Поле, будеш з нами працювати? - Я думаю, так. Мені у вас подобається.
Це ж круто. Мені не терпиться задати тобі купу питань.
- Добре, друже. - Добре?
- Може, все-таки закінчимо епізод? - Так, так. Поле, дякую вам.
- Ласкаво просимо в нашу команду. - Так. У мене є кілька пропозицій.
Не знаю, хто тут приймає рішення, але дещо потрібно підправити.
Так.
Я теж це відчув.
А що саме приваблює вашу увагу?
В основному, люди. У боса мафії австралійський акцент. Це жахливо.
- Я сам довго думав, чи брати його. - А де ти працював до цього?
У театрі.
Це помітно. У мене є люди...
...які зроблять серіал набагато правдоподібніше.
Я буду вам надзвичайно вдячний. Що вам знадобиться для роботи?
По-перше, такий же вагончик.
Буде! Буде! Я зараз же про це подбаю. Зараз же.
Добре, так.
Маячня!
- Пол, ти й справді цим займешся? - Звичайно. Ти що, зовсім з глузду з'їхав?
Мене вже від цього трясе.
Через тиждень я пристрелю Рауля або покінчу із собою.
Але це гарне прикриття на час. А хлопців все ж піджени.
- Ось це. - Гей, тут черга!
От за нами й будеш. Візьми курчат і обидві пасти.
Що дивишся? Встиг схопити - жуй.
«Яке мені діло до брата твоєї дружини?»
- Не піде. - Ні?
Ні, не піде.
А ця фраза? «Та це навіть Стіві Вандер би побачив!»
- Ні. Ні за що. - Що, погано?
Викреслюй.
«І скільки цей черв'як хоче?»
- Ні. - Ні? Не піде?
- Не піде. - Господи.
Ось і все.
Кінець епізоду.
- Не залишилося жодної репліки. - Тобі ж легше.
Сідай в машину.
- З якої нагоди лімузин? - Замовкни. Поїхали.
Сідай.
- Обережно, там яйця. - Так?
Так.
Це ти мозкоправ Пола Вітті?
- Так, це я. - Так він що, з глузду з'їхав?
Вибачте, я не обговорюю своїх пацієнтів.
А ти обговори!
Він страждає хронічною тривогою і...
І що ще?
Антисоціальним особистісним розладом.
- Соціопатією. - У мене вже голова болить.
- Зрозуміліше не можеш сказати? - У нього характер злочинця.
А він злочинець?
Ось це новина!
Без докторського ступеня це неясно?
- А що ти з ним робиш? - Я намагаюся переконати його...
-...що все можна змінити. - І дуже даремно.
Він має залишитися таким, як є.
Це місіс Ло Престі.
- Петті. - Петті? А я Бен Соболь.
Пол Вітті потрібен нам. Ми не хочемо, щоб він перетворився на стромбоні.
У стромбоні? У машинку для чищення льоду на стадіоні?
Це «Замбоні», придурок. Стромбоні.
Бичок, якому відрізали яйця.
- Це нам не потрібно. - А сам ти не хочеш стати?
Ні. Мені мої яйця дуже потрібні, як ви, напевно, встигли помітити.
Тоді ти все зробиш, як слід. Ясно?
Так. Добре.
До побачення.
Тільки без образ.
Які образи? Подумаєш, більше не встане.
Потрібна лебідка або кран. Або висувна стріла метрів на 15.
Я бачив її в Байон. Можу подзвонити.
Дуже добре, треба знайти. І ще нам потрібен автобус. Є ідеї?
У мене свій хлопець в автобусному парку. Він мені зобов'язаний.
- Як скажеш, я подзвоню. - Привіт, Поле.
- Привіт, красуня Петті. - Привіт, Петті, як справи?
- Порядок. А ви підкорюєте Голлівуд? - Сюди не можна, тут буде стрілянина.
Так? Я теж би постріляв. А ну, пішов, давай.
- Я чула, у тебе проблеми. - На мене наїжджає Лу Гайковий Ключ.
Чи тобі говорити, Поле? Один ти не впораєшся. А сім'я завжди виручить.
Так повелося з часів наших предків. Кинути сім'ю неможливо.
- Я знаю. «Ти в банді назавжди». - Що?
Нічого.
Що відбувається, Поле? Ти знову зібрав свою команду.
- Нічого такого. Вони тепер актори. - Не пудри мені мізки.
Я відчуваю, що ви щось задумали.
Ну добре, я тобі скажу. Ми й справді дещо готуємо.
Ти отримаєш свою частку, тільки дай нам довести справу до кінця, добре?
Добре. Ти справжній друг, Поле.
Ти знаєш, мені було б набагато спокійніше...
...якщо б ти взяв на справу Еді і ще парочку моїх хлопців.
- Едді «Чого треба?»? - Він добрий.
- Виродок недороблений. - Послухай, він ще молодий.
А в мене школа початківців? У нас серйозні справи.
Поговори з Френкі Гребінцем або з Джекі Євреєм. Він з ними працював.
Поле, прошу, заради мене.
Гаразд, але щоб не заважав і тримав свій рот на замку.
Добре. Дякую, Поле. Я дуже вдячна.
О, господи! Боже мій!
Послухай, красуне.
Красуне, по-перше, сцену з повіями ми знімаємо завтра.
А ця зачіска - я тебе благаю!
Це ж у кращому випадку позавчорашній день.
Рауль, Рауль. Це моя знайома.
Петті.
- Це Петті Ло. Це Рауль. - Петті Ло?
Петті Ло Престі?
Вибачте, вибачте мене!
Чому ти мені не сказав, що у нас сьогодні місіс Ло Престі? Звільнено!
Геть звідси!
Тому я і... Я сподіваюся, вам у нас сподобається.
Якщо я щось можу для вас зробити...
- Пішов в дупу! - Ану.
Негайно.
Він з театру.
- Чекати тут, містере Рігацці? - Запхай машину в зад і чекай там.
Не зводь з нього очей.
Скажіть, вона розлютилася? Це небезпечно?
Не бійся. Хоча на твоєму місці я б пару тижнів не заводив машину.
- Я буду посилати Брайана, новачка. - Привіт, Поле.
Привіт, Лу. Це Лу Рігацці, Лу Гайковий Ключ.
Гайковий Ключ?
Брайане! Вибачте. Заводь машину!
Зараз же!
Слухай, є розмова. Той хлопець працював на свій страх і ризик.
- Я не наказував тебе прибирати. - Так?
Таке не повториться. Якщо, звичайно, ти не приймеш бік Петті Ло.
- Я? Ні. - От і добре.
- Тоді до тебе питань немає. - Спокійніше буду спати.
Слухай, забудь ти про неї. Ставити потрібно на переможця, а ним буду я.
Розумієш? А інакше, який сенс?
Давай до мене.
- Я тебе не ображу. - Ні, спасибі.
Тоді забудь про спокійний сон.
Будь обережний.
Джеллі, тобі досить вибрати номери, забіг же відкритий.
- Джеллі. - Привіт, док! Як справи?
- Привіт, док! - Привіт, як ви?
Mo-Mo.
Mo-Mo, вірно. Я переплутав з... Неважливо.
- Джеллі, а де Пол? - У себе у вагончику.
Так.
Док, чому ти тут?
А ти чому тут? Я вирішив дізнатися, чому ти не зустрічався...
...з наглядовим офіцером, і кого ж бачу? Петті Ло Престі!
- Петті кого? - Не бреши, тут вся твоя банда!
А я брешу? Я знайшов нормальну роботу, почав нове життя.
А ти починаєш мене звинувачувати. Оце так це довіра!
Це не дефіцит довіри. Я тобі взагалі не вірю!
Для колишнього злочинця це жахливо: тобі нагадують про минулу помилку!
Бідна овечка! Поле, мені потрібна правда!
- А ну повтори. - Що повторити?
- Те, що ти сказав. - Мені потрібна правда!
- Більше почуття. - Поле, мені потрібна правда!
- Ось, ось! Дуже добре! - Що?
Ні, я серйозно. Тобі потрібно в актори!
Поле, я не актор.
- Є одна роль, ти впораєшся. - Ні, Поле, я не можу. У нас сеанс.
Ні, зараз почнуться зйомки. Ця роль немов для тебе написана.
У школі я непогано грав у мюзиклі.
Джеллі, ти що?
Допоможіть! Допоможіть!
Гей! На допомогу!
Я не хочу вмирати!
- Ви впевнені, що він щирий? - Так, абсолютно щирий.
Це не смішно. Ми працювали без страховки, мене могли упустити!
Що ж ти відразу не відмовився?
Я не знав, що мене мають скинути вниз!
Ти ж не впав. Подумаєш, повисіла в повітрі.
Поле, тебе випустили під мою відповідальність.
- І ти так зганяєш на мені злість. - Та облиш! Ти був чудовий!
А другий дубль вийшов краще. Джеллі не підіграв, довелося...
Щоб тебе, Пол! О, боже. О, боже. Ну, все, досить.
- Знову самолікування? - Ні.
Не кажи мені, що це вітаміни. Що ти п'єш?
Гінко білоба, покращують пам'ять і... Далі забув.
Ти за мене не хвилюйся. Краще подумай...
...як пояснити наглядовому офіцеру свій відхід з мого дому.
Навіщо ти зібрав свою банду? Заради солодких спогадів?
- Чи впізнаєш машину? - Яку машину?
Вона кілька миль їде за нами.
Цю? Так, впізнаю. «Мерседес С-500». Кльова тачка, 8 циліндрів.
- А якщо 12 - просто звір. - Відірвися від них.
- Що? - Відірвися!
Від цієї машини? Нереально.
Я хочу зупинитися. А раптом це ФБР?
ФБР тримається в двох машинах позаду нас. Ліворуч!
- Поле, вдень від них не втікти! - Так, вдень їм простіше цілитися!
Праворуч!
Треба зупинитися, машина з прокату.
- Машина з прокату! - Рухайся, я поведу.
- Куди рухатися? - Назад!
- Назад. - Швидше, перебирайся.
- Пристебнись! - Буде ще гірше?
Краще не стане!
Досить!
О, боже! Як ти думаєш, вони виберуться?
Так, адже це були Джеймс Бонд і Підводник Нельсон. Вони впораються.
- Все це так жахливо. Куди ти? - На розбори.
- А наглядовий офіцер? - Передай йому привіт!
- Поле, якщо ти зараз поїдеш... - Бувай, док!
Ну все! Живи, як знаєш, приятелю! Досить!
З мене досить! Я...
...потрапив.
- Де він, доктор? - Я сам би хотів це знати.
Він під вашою відповідальністю. Я очікував іншої відповіді.
Він щось задумав. Що вам відомо?
Мені нічого невідомо. По-моєму, він вирішив почати нове життя.
Так? І два трупи на дні річки це підтверджують?
Ось. Вітті з Селом Масіелло. Вітті з Петті Ло Престі.
Вітті з Едді ДеВолом. Нагадайте, я зроблю для вас копії.
Даю вам 24 години, щоб знайти його і привезти до мене.
Інакше вам загрожують серйозні звинувачення.
Я можу йти?
Звісно, але машину ми конфіскуємо.
- Може, підвезете? - На все добре.
У мене мало часу. Їдемо в клуб, там все обговоримо, добре?
Гаразд. Поле, не подумай, що я сумніваюся в твоїх рішеннях...
...але на біса нам цей Едді ДеВол? Він ж дрібниця, «шістка».
Я від нього теж не в захваті. Але поки він поруч, Петті нас не зачепить.
Так!
Містер Вітті?
- Містер Белла чекає на вас у гримерці. - Я їду.
- Він сказав, це важливо. - Завтра поговоримо. Тримай.
Скажи, що не знайшов мене.
- Поле! Зайди, будь ласка. - Не можу, я їду.
Я повинен про дещо запитати. Дві секунди.
- Немає часу. Давай потім? - Будь ласка. Це дуже важливо.
Поле, я не знаю, як моєму героєві краще відреагувати на звинувачення.
Я хотів врізати кулаком в стіну. Але так було, коли вбили дядька Ленні.
Іншим разом я вдарив машину, точніше мінівен...
...коли Пізі завалив велику угоду з наркотиками.
Я шукаю щось новеньке. Свіже.
Але бити кулаком я більше нічого не хочу.
- Удар ногою. Все, я побіг. - Стривай, Поле, цікава думка.
- А що вдарити? - Ну, розбий ногами обличчя.
- Кому? - Першому зустрічному.
Дай йому пару раз і піди з кадру. Мені вже час.
- Чому так? - Чому ні? Він потрапив під руку.
- Я поспішаю. - Мій герой так не може.
А щось ще?
- Ну, не знаю. Закричи. - Заволати? Теж мені, свіжа думка.
Заткни фонтан, ти мене дістав! Я йду!
Як? «Заткни фонтан, ти мене дістав! Я йду!»
Що ти сказав?
- «Що ти сказав?» - Стій, що ти робиш?
- «Стій що ти робиш?» - Досить пороти нісенітницю.
«Досить пороти нісенітницю».
А ось це добре!
Це в дусі мого героя.
Дякую.
Джеллі, де Пол?
- Майкл? А ти що тут робиш? - Я працюю на містера Вітті.
- Я тепер його особистий водій. - Ні-ні, Майкле, це виключено.
- Ти хотів, щоб я працював. - Так, десь у кафе.
- А не на викраденій машині! - Тато...
Перш, ніж щось тобі пропонувати, йому варто було запитати у мене. Де він?
- Я не можу тобі цього сказати. - Ти не можеш мені цього сказати?
Я дав клятву нікому не говорити про те, що почую в машині.
Ти дав клятву? Невже на крові?
Бен?
- Що трапилося? Де ти був? - Я мимоволі виявився учасником...
-...автомобільної погоні. - Що?
Мою машину обстріляли, а переслідувачі, можливо, потонули.
Господи!
- Усе могло бути й гірше. - Коли це скінчиться?
- Сьогодні. Я повинен його знайти. - Навіщо? Ти навіть не впевнений...
-...чи це твоя професія. - Люба, я повинен закінчити справу.
Розумієш?
Йди. І постарайся не зловити кулю.
- Гаразд. - Прошу тебе.
- Добре. Ну що, мафіозі? Де він? - Не скажу.
Зараз же все розкажи батькові, або я з тебе це лайно ногами виб'ю!
- «Малий Дарлінгс», це клуб в Квінсі. - Дай мені ключі від машини.
- Тато, я відповідаю за «Таункар». - Дай ключі!
- Візьми мою машину. Ось. - Дякую.
Привіт.
Вибачте.
Джеллі?
- Привіт, док! А ти тут звідки? - Де Пол?
- Ти їй сподобався. - Мені потрібен Пол.
Дай їй пару доларів.
Я...
Привіт, в мене тільки двадцятка. Здачі не знайдеться?
Десятка, п'ятірка і пару доларів - те, що треба. Дякую.
Я... Я...
Ну, добре.
Дуже дякую, достатньо.
Дякую. Послухайте.
Ось монети для паркувального лічильника. Купюр більше немає.
Де Джеллі?
- Що ти робиш? - Не бачиш? Скидаю пар.
- Велике діло. - Так.
Ось він.
- Як справи, Поле? - В порядку.
- Так? - Так.
А це Неосяжний Боббі і Аль Пачіно.
- Аль Пачіно - твоє справжнє ім'я? - Ні. Я просто на нього схожий.
- На актора. - А Керолом Бернеттом тебе не кличуть?
Чому?
На Аль Пачіно ти схожий не більше, ніж на Керол Бернетт.
- Чого витріщився? - А особисто я бачу схожість.
Ось в цьому місці, очима ти дуже схожий на Аль Пачіно. О, так!
- Ну що, всі зібралися? - Всі.
- Тоді час починати, так? - Що починати?
- Пішли. - Що починати?
Поле, ти щось приховуєш. Я хочу знати, що відбувається.
- Я не піду, поки не дізнаюся... - Зникни, а то гірше буде!
Значить так. Справа велика, і другої спроби у нас не буде.
Справа може зірватися через мільйон причин.
Отже, слухайте уважно.
Федеральне золоте сховище в центрі Манхеттена.
Звідти 3 рази на рік в броньовику під охороною відправляють...
...золоті злитки у сховище Федеральної Резервної системи.
Потім ці злитки розсилають державам в оплату за товари.
О 3 годині ранку, рівно через 8 годин...
...ми викрадемо цей броньовик.
Так, а зараз подивіться на карту.
- Це ще що? - Він стояв біля дверей і підслуховував.
- Привіт, хлопці. - Кінчайте його.
- Привіт, Керол. - Ти покійник! Пішов!
Опусти пістолет, я сказав! Опусти пістолет, чуєш? Ти що робиш?
- Він же нас всіх може здати. - Не чіпай його. Він зі мною.
- Так? Може, і на справу його візьмемо? - Ти знову за старе?
Або він з нами, або він покійник.
Думаю, краще з вами. Я б проголосував за це.
Він з нами, я за нього відповідаю.
Гаразд. Але більше ніяких сюрпризів.
І щоб всі були у мене на очах. Ясно?
- Приміряй. - Куленепробивний?
Будемо сподіватися. Поміститься під сорочку?
Під нею навіть ти помістишся. А трохи менше немає?
Тут що, універмаг? Тобі і так пощастило - ти залишився живий.
Хотілося б, щоб нас і далі не вбили. Це божевільний, дурний план!
Гей, легше. Божевільний, але не дурний! Хочеш залишитися в живих?
Будеш робити все, що я скажу. І постарайся не обмочитися.
- З «М-16» впораєшся? - Стріляти?
Ні, диригувати оркестром. «АК»?
- Ні! - «Калашников»?
- Джеллі! - Зупини, коли визначишся.
А я можу взяти ось це?
Так. З цією зброєю у мене пов'язані приємні спогади. Бада-бінго!
Так.
- Користуйся на здоров'я. - Дякую.
Холодно! Холодно!
- Перевір, всі на місці? - Поговори з доктором, він розкис.
Чорт! Ну, давай! Чорт!
- Ти в порядку? - Все чудово.
Я тебе виведу, коли почнеться справа. Тільки не лякайся дуже.
Добре.
Їдуть.
Це велика помилка.
- Вони на місці. - Вперед! Вперед!
Ви що, знущаєтесь? Приберіть машину!
Куди ти?
Це пастка!
Всі по місцях, стежте за парканом і воротами!
При спробі нападу відкривати вогонь! Всім уважно дивитися!
Лу, за командою водії повертаються до машин.
Ти поїдеш останнім, я - першим. Їм нас не взяти.
Гей! Що за чорт? Вони піднімають броньовик! Вони піднімають броньовик!
- Тримайте його! - Сучі діти!
- На допомогу! - Допоможіть!
Тримайтеся!
Ми допоможемо! Тримайтеся!
Ми вас витягнемо!
- Тримайтеся! - Та це ж просто неймовірно!
Тримайтеся!
- Поле, не треба цього робити! - Вперед.
Сьогодні я точно залишуся без яєць.
Відкривай двері!
- Швидше, у нас мало часу! - Де ключі?
- Де ключі, я питаю? - Ключі в банку!
- Вперед! Воруши ногами! Пішов! - Швидше! Швидше! Женіть їх!
Давай швидше!
А ну пішов всередину!
Готуйте автоген, будемо різати!
Хлопці, на ворота! А ви - на огорожу!
За мною!
- Хлопці, перелазьте через паркан! - Перебираємось через огорожу! Вперед!
Вперед! Ламайте ворота! Пішов!
Підганяй!
Знаєш, але ж може і вигоріти.
Швидше! Перелазь через огорожу! Жвавіше!
База, захоплення броньовика! Ми під обстрілом, потрібна допомога!
База, ми під обстрілом!
Жвавіше, жвавіше! Лізьте через огорожу! Давайте, лізьте через огорожу!
Та перелезьте ж, нарешті!
Швидше, швидше.
50 зливків, більше нам і не потрібно.
- Скільки тут? - У фунтах 16 унцій по 350 доларів.
- У злитку 90 фунтів. Рахуй сам. - Виходить 22995 тисяч.
- Що? - Плюс-мінус.
Тарань знову!
Вони ламають ворота!
Боббі, давай екскаватори. Давай!
Ну як тут не обмочитись?
- 50. - Все, пакуємо.
- Швидше! Все, йдемо звідси! Хутко! - Йдемо звідси. Ми йдемо.
Поле? Пам'ятаєш, ти просив, щоб скакав?
- Так. - Вибач. Що я наробив?
- Ти що? - Я сам знищив своє життя!
- Іди сюди! - Я потраплю у в'язницю, жах!
У мене ніжні риси, я невисокий! Я там буду популярний!
- Заспокойся! - Я не можу! Я помру!
- Заспокойся! - Я не маю чим дихати! Я задихаюся!
- А ну візьми себе руки! - Не можу! Ми всі помремо!
- Ми не помремо! - Ні, помремо. Ми всі помремо!
- Стало краще? - Я сам у всьому винен!
Я вирішив, що зможу тобі допомогти. Але не зміг, тому що я поганий лікар!
Після смерті батька я втратив хватку.
Я не думав, що це так сильно на мене вплине.
Тепер я знаю, що ти пережив, втративши батька.
Не час про це говорити. Не заводь цю розмову.
Це було раз в 10 важче. Його вбили при тобі.
- Не починай! - А ти був зовсім дитиною!
Не треба про це! Не треба!
Його мрії про тебе померли разом з ним.
Ось бачиш? Почалося! Задоволений?
- Він любив тебе, Поле. - Я знаю, і я теж його любив.
- Я теж його любив! - Я знаю, знаю!
О, господи! Погана справа.
Як іде грабіж?
Ти думав, я залишу тебе живим?
Я сподівався.
Містер Рігацці буде задоволений роботою.
- Я думав, він працює на Петті. - І вона так думала.
- Але він скрізь встигав урвати шматок. - Мене хвилює одне: мій інтерес.
А ти думав, я буду спостерігати, як ти знову прибирає до рук владу?
- Щасти, містере Вітті. - Ні!
Думаєш, ти найрозумніший?
Отримуй!
Все, з мене досить! За це я вас і ненавиджу, довбані соціопати!
Ви змінюєте правила, коли вам вигідно!
Ні, не дочекаєшся, ти, антисоціальний шматок лайна!
Не на того мозкоправа напав!
У ніс хочеш?
Сеанс закінчено.
Сучий сину! Газу!
- Піднімай їх, і нехай висять. - «У них немає шансів. Хороший план» .
- Заткни пельку. - Бувай!
- «Чого треба?» - А хто такий соціопат?
Чорт його знає.
Хто-небудь!
Витягніть нас звідси!
Швидше! Сюди!
За нами! А то підуть!
- Швидше! - Вперед!
Кидай зброю!
Кидай зброю, я сказав!
Кидай зброю, хутко!
- А це ще хто? - Стій!
- Що, чорт забирай, відбувається? - Рауль!
- Кидайте зброю! Не рухатись! - Рауль!
Якщо міняєш сценарій, попереджати треба!
Що це за люди? Що ви робите на моєму майданчику?
- Що ти робиш на моїй вулиці? - У мене є дозвіл!
- Засунь його собі в дупу! - Ні, друже мій.
- У тебе будуть неприємності! - Відкривай вулицю.
Ну і метушня, немов в Китаї на пожежі.
- Це ще що? - Диявол! Чорт!
- Господи! - У тебе будуть проблеми!
- А ти сядеш у тюрму! - Думаєш, я такий беззахисний?
- Все, я пішов у свій вагончик. - Ти не можеш піти!
- Я спливаю кров'ю! - Прибери свої машини!
Ти можеш не кричати? Мені треба зосередитися.
- Є проблеми, офіцер? - Заткнись і не прибирай руки з керма.
Ну все, це кінець. Це кінець.
Ти.
Я?
- А ти крутий мозкоправ. - Молодець, Мо-Мо!
- Відчуваєш себе королем? - Так.
А що далі?
Будеш до самої смерті бігати від влади, повернешся до в'язниці...
...або, може, тебе просто прикінчать у темному підворітті?
А інших варіантів немає?
Док, ти не можеш дати мені 5 хвилин насолодитися перемогою?
- Що ти завжди все псуєш? - 5 хвилин?
- 5 хвилин. - Добре, 5 хвилин.
- А далі що? - Далі що? Сам побачиш.
Побачу.
Ви дивитеся новини. На годиннику - 8:06, на термометрі - 22.
Вчорашнє зухвале пограбування броньованого фургону вже розкрито.
Таємний анонім вивів агентів ФБР на офіс Водопровідній компанії...
...Рігацці, де і були виявлені 50 викрадених золотих зливків.
Там був заарештований голова злочинної спільноти Луїс Рігацці...
...на прізвисько Гайковий Ключ і 11 його найближчих помічників.
На місці злочину знайдено інше золото...
...і троє грабіжників, піднятих в повітря в броньовику.
Організованій злочинності нанесено ще один серйозний удар.
Я радий повідомити мешканців Нью-Йорка і всієї нашої країни...
...що жити і працювати в нашому великому місті стало безпечніше.
Питання?
Чекай тут.
- Привіт, док. - Ти бачився з Петті?
- Так. - Усе в порядку?
Відпустила. Вона така рада, що позбулася Рігацці.
- Добре. Я бачив прокурора. - Що він сказав?
Він щасливий, що золото повернули.
Тебе не будуть переслідувати. Але ти маєш зав'язати.
Та пішов він!
- Значить, всюди хеппі-енд? - Зізнайся, тобі стало легше.
Звичайно. Віддати 20 мільйонів, чим не привід для веселощів?
- Ти засмучений, Поле. Час все лікує. - Я знаю.
Тобі нелегко. Але ти зробив добру справу.
- І ти, док. Ти бився, як звір. - Я зробив те, що мав зробити.
- В тебе була тваринна лють. - Недоречна агресія.
Я буду посилати тебе до неприємних мені людей. Починай з психології...
...а потім - в щелепу!
Дякую тобі, док.
- Не треба, Поле. - Ти мене виручив.
Ти.
- Ти хороший. - Я звичайний лікар.
Ні-ні, ти дуже, дуже гарний. У тебе дар, мій друже.
- Ні. - Кажу ж тобі, у тебе дар.
Добре, у мене дар.
Добре.
- Ну гаразд, все, док. - Дякую.
- Бережи себе. - Побачимося.
Гей, док!
«Ми завжди знайдемо місце...»
«...де будемо щасливими».
«Буде час і буде місце».
«Візьми мене за руку, і півсправи вже позаду» .
«Візьми мене за руку, і я відведу тебе туди».
«Як-небудь».
«Коли-небудь».
«Куди-небудь».
Кінець
Коли я був ординатором, ми грали з такими хворими.
Щоб трохи розважитись.
- Стоп. - Гаразд, давайте ще раз.
Стоп.
Коли я був ординатором, ми грали з такими хворими.
Щоб трохи розважитись.
Ще раз.
Тобі не боляче?
- Вибачте. - Хлопавка.
- Я їй відразу все виклав. - Вона з ФБР, їй потрібно це знати.
- А мені знати не потрібно? - Я цього не говорив.
Ні, Поле не можна говорити. Вона навіть по телефону скандалить.
Ти не Пола.
- А хто ж я? - Лора.
Гаразд.
- Привіт. - Кави?
- Що? - Хтось казав про каву.
- Ви говорили, що хочете кави. - Так.
- «Отже?» - Я пам'ятаю. Я насолоджуюся моментом.
Шкода, не попередив.
- Приїхали. - Дуже вдячний.
Гей! Майкле!
Джеллі!
Майкле!
Зараз виберуся з машини...
Та добре, кому ти локшину на вуха вішаєш? Ти ненавидів свого батька.
- Ні, я його любив. - Ти його ненавидів.
- Ні, любив. - Ненавидів.
Та про що тут говорити?
Ну, добре. Переконав, переконав.
- І не посперечаєшся. - «Я бачу, як ти зворушений».
- Я бачу... Це твоя репліка. - Моя.
Чому я тут? Це ти чому тут?
Ти пропустив зустріч з наглядовим...
- Давай-но, зайди ще раз. - З наглядовим офіцером.
Ти пропустив зустріч з наглядовим офіцером.
Чорт! Чорт! Наглядовий. Я з Бронкса, там таких слів не знають.
Заходь!
Привіт, док, що ти тут робиш?
- Наглядовий. - Так, наглядовий.
Заходь!
- Ні. - Гаразд.
Почали.
Знаєте, хто мені завжди подобався? Покійний Граучо Маркс.
Він приклеював собі ось такі брови або просто їх малював.
І нічого смішнішого я в своєму житті не бачив. Ось так він і робив.
Гей, дивіться! Я шериф підводного царства!
Привіт, я Капітан Північ.
Все це сумно.
Почали.
Так, саме про їжу я і думав, коли дрочив 850 ночей у своїй смердючій камері.
О, соковита бараняча відбивна!
Про домашню їжу. Так. Зараз придумаю.
Запіканка з тунцем?
Підказав би.
А я б ще раз подивився.
- Давай. Вибачте. Ми знімаємо? - Знято? Дуже добре. А то відвалиться.
Чудово, знято. Можемо йти далі.