Translated By SudTeamRomania timpi corectati de Joint
Vă rog, notați.
Victima nu prezintă răni și deci uciderea în acest mod.
Conținutul seifului este intact, asta excluzând jaful drept mobil.
Metoda identificării amprentelor a indicat că doar amprentele victimei erau prezente.
Fereastra este închisă prin interior.
Că nimeni să nu poată intra. Astfel excludem și omuciderea.
Nu sunt indicii de whisky în pahar sau în respirația victimei.
Nu sunt fibre din covor pe talpa unuia dintre pantofi, adică nu a pășit pe covor.
Sunt urme de la crema de pantofi pe spatele covorului.
Sunt urme de polen pe marginile nărilor.
Trag concluzia că decedata a intrat în camera cu un buchet de flori în mâna
pune florile în vază de la ușă, ia vaza într-o mână, iar în cealaltă paharul
vrea să traverseze camera spre sticla cu whisky miroase florile...
strănuta, piciorul stâng involuntar alunecă înainte, baga pantoful sub covor
se împiedică, se lovește cu capul de podea și moare de soc cerebral.
Deci nu cauze externe au dus la moartea acestei biete femei ci un simplu accident.
De fapt, nu-i o femeie, ci un bărbat.
Cu o perucă pe cap!
- Quentin, sunt așa de mândră. - Știi ce însemna asta, Clarice?
- Da, că ne putem căsători! - Să aduc știința în munca poliției.
Am dovedit. L-am convins pe toți.
- Acum, doar o singură persoană trebuie să mai convingi. - Sunt convins.
Ține minte, dle Jackson, dacă nu deținem pământul în 90 de zile...
Calea Ferată se va duce la alte bănci să le finanțeze acțiunea.
Fiți pe pace, în 90 de zile vom trage sine prin mijlocul Mexico City.
Hai.
E bună mutarea.
O să te descurci data viitoare.
Cum ai vândut ipoteca fermei mele la gringo?
Pedro, nu avem de ales. Marile bănci americane controlează piața monetară.
Și prin asta ne controlează pe noi. Dl Diego face ce poate.
Știu că așa face dl Diego, dar eu am muncit toată viața să-i lăsa ceva fetei mele.
Ea nu știe decât viața la fermă. Ce se va alege de ea?
Ai trișat, nu mă concentrăm.
Cel mai bun din 3.
- Să vorbesc cu Bernardo. - Bernardo urmează niște ordine.
- Și unde să ne ducem? Să-i lăsăm să ne fure pământul? - Dacă nu intervine cineva...
- Maria, unde te duci? - La cine poate să intervină.
- Leit maică-sa. Dumnezeu s-o odihnească. - Condoleanțe, Don Diego.
- A murit acum 20 de ani. - Și v-a lăsat o fată foarte frumoasă.
Pe care nu am văzut-o 10 ani cât a stat la școală în Europa.
A plecat fata și s-a întors femeie.
Problema mea e s-o conving să rămână.
E acasă de o săptămână și deja vrea să plece.
- Vreau să vorbesc cu don Diego. - Nu poate fi deranjat.
- Nici eu, dar sunt. Unde e? - Se întâlnește cu o persoană importantă.
De 3 zile e asta. De 4 a trecut și va veni.
- Don Diego a spus că fiecare client e o persoană importantă. - Asta nu-i client.
- Ci un domn de la banca din New York. - Știam eu!
Trebuie să plătești taxa.
Draga mea, ți-l prezint pe dl Jackson de la banca din New York.
- Ce mai faceți, dle? - Mult mai bine în prezența dvs.
- Tata, sunt gata sa jucam SB. - Deci cu el vrei să te joci SB?
- Ceai de după amiază, ce civilizat. - Sunteți surprinși de asta, dle Jackson?
- Deloc, găsesc asta fermecător. - Fermecător?
Spuneți asta, dar nu sunt convinsă că nu ați avut plăcerea
să savurați un ceai de după amiaza.
Banca dlui Jackson a fost de acord să ne dea suma necesară
să continuăm ceea ce facem. Revedeam actele.
O bancă mare din NY să fie interesată de o mică banca din Mexico City?
- De ce, dle Jackson? - Dacă nu poți ajuta prietenii la nevoie, cine s-o facă?
Cred că aveți o altă imagine a "prieteniei".
Vă rog să-mi scuzați ignoranța, d-șoară, dar nu sunt inițiat în manierele europene.
Dar sunt dispus să învăț. Mi-ar place dacă m-ai pune în temă, la cină.
Poate altă dată, trebuie să mă trezesc dimineața, am un drum lung de făcut.
Șah-mat. Pe mâine tata.
- La revedere dle Jackson. - Bărbații, doar un singur lucru au în cap.
Și apropo, asta te include și pe tine. Te-am văzut cum te uitai la iapa lui Gomez.
Stai aici.
Să nu vorbești cu nimeni.
Mă scuzi... mă scuzi!
- De ce ai făcut așa, e vreo problemă? - Pentru mine, nu.
Dar pantru calul ce-l înțepi cu pintenii să facă cum vrei tu da, e o problemă.
- Și desigur că e prea politicos să spună ceva. - Cu siguranță mai politicos ca tine.
Dar mulțumesc pentru părerea ta. Acum poate îmi spui ce faci în casa mea.
- Deci tu ești fată? - Da, eu sunt fată.
- Și tu cine ești? - Maria Alvarez. - Lucrezi pentru noi, Maria?
- Nu, nu lucrez pentru voi. - Atunci ce cauți aici? - Am treabă cu tatăl tău.
- Pot să te întreb ce anume? - E personala.
Știam eu! Ai lăsat americanii să ne fure pământul! Ți-ai trădat oamenii.
Cum îndrăznești să mă acuzi? Scoateți-o de aici. Arestați-o!
Trădătorule, vei plăti pentru asta.
- Îmi pare rău. - Ne fura pământul. Don Diego e un trădător.
- Pentru viitor. - Pentru viitor.
Bună ziua prieteni. V-ați rătăcit?
Alvarez Pedro, nu ți-ai plătit.
Cum, dacă numai dobânda e mai mult decât câștig?
Scrie că dacă nu plătești, noi avem dreptul să îți cumpăram proprietatea cu un pesos.
- Peste cadavrul meu. - Nici o problemă.
Uitați-vă chitanță, dle Alvarez Pedro.
Dați-i foc.
Ar trebui să-i închizi pe ei, nu pe mine.
- Nu au intrat ei în casa cuiva fără voie. - Nu, au făcut mai rău.
Vrei sfatul meu Maria? Nu mai încerca să schimbi lumea.
Tu vrei sfatul meu, Gustavo? Ar trebui să începi să schimbi lumea.
Mănâncă!
Ceva de băut să-ți revină puterile.
Mulțumesc.
Cine o fi afară?
Fii cu ochii pe ea.
- Ce faci aici? - Moșule, citește asta. - Ce e asta?
Pentru că nu ai plătit. Revendicăm proprietatea asta.
Tata!
Maria...
Tata! Tata?
- Cineva să se ducă să aducă un doctor. - Ce i-ai făcut?
Nu i-am făcut nimic. A spus că se simțea rău.
- Mi-ați omorât tatăl. - Cred că a făcut atac de cord.
Era sănătos. L-ați făcut ceva. Știu că i-ați făcut.
Știu că e un șoc pentru tine, dar trebuie să încerci să rămâi calmă.
De fapt, cred că trebuie să stai jos.
Ești nervoasă, înțeleg asta, dar să rezolvăm situația calm.
Tatăl tău a murit. Tot ce era a lui acum îmi aparține mie.
Și tu te înșeli dacă crezi că am ceva de-a face cu moartea lui.
M-a atacat, ai încercat să mă omori. Reacția mea naturală e de apărare.
Dacă nu m-ar ține piedica, te-aș împușca pe loc. Nu trebuie să se termine așa.
La uite dragă, e vremea să alegi.
Așa.
Atunci poate cădem la învoială.
Dacă nu te superi, vreau să mă duc în camera mea,
trebuie să mă întind, e prea mult pentru mine.
- Înțelegi? - Da.
Înțeleg.
Nu te grăbi.
Să nu-ți faci griji, aranjez eu totul.
Dragă, îți place ceaiul de după amiaza?
Ar fi foarte drăguț, mulțumesc.
Întoarce-te aici.
La dracu'!
- Părinte! - Maria!
- L-au împușcat. - Știu, copilă.
Ce vrei de la mine? Nu am nimic să-ți dau.
Trebuia să profiți cât ai avut ocazia.
Pleacă de aici!
Mâinile sus! Nimeni nu... mișcă!
- Ce faci? - Tu ce crezi că fac?
- Atac banca asta. - Cu un pistol neîncărcat? - De unde știi că e neîncărcat?
De obicei... Nu contează, nu jefui banca asta. E ocupată. Găsește-ți altă bancă.
E singura din oraș. Oricum, e a tatălui meu. Scoate masca aia.
Nu se potrivește cu bluză, toată lumea știe cine ești.
Masca nu e nasoală. Toată lumea recunoaște glasul ăla.
- E banca lu' tata. - Este banca lui tata. Dă-te și lasă-mă să-mi termin treaba.
- Ea nu ar mai trebui să fie aici. - Suntem în cosmos, nu mai contează.
- Domnișoarelor. - Nu prea aș considera ca să furi de la oameni e o treabă.
Nu fur. Lau înapoi de la ticăloșii ce mi-au omorât tatăl.
- L-au omorât pe don Diego? - Domnișoarelor!
Ce este?
Trebuie să mutăm tot depozitul din banca asta.
Trebuie să mărim securitatea. Vreau să fie schimbată firma.
Lucrurile încep să se limpezească pe aici.
Dle manager, banca asta a fost preluată de
Capital Trusted din New York. Ce zici să deschidem seiful?
Să vedem ce disponibilități aveți aici.
- Scuză-mă... unde e seiful? - În biroul lui don Diego.
Cred că acum e al lui Jackson.
Am reușit!
- Am reușit. - Și ce crezi tu că ai reușit?
- Putem ajuta mulți oameni. - Ca să-i ajuți cu adevărat trebuie să le redai pământurile.
Știi câte kilograme de orez putem cumpăra cu ăștia? Putem hrăni 500 de oameni.
- Tu de ce ai jefuit banca? - Răzbunare.
- Deci nu ai făcut-o ca să ajuți oamenii? - Nu.
Ce este?
Nu va mai uitați așa la mine, amândoi. Viața mea nu-i aici.
- Ce faci? - Tu ce crezi că fac? Lau banii. Mă întorc în Europa.
- Glumești. - Bine, poți lua jumătate, nu-mi pasa.
Poți păstra câinele ca bonus.
Dacă vrei să pleci, pleacă, dar banii raman.
- Toți. - Ba nu. - Ba da. - Ba nu!
Tocmai dezbăteam teoria de bază a... distribuției...
- Da, asta făceam. - E bine. Dar înainte să trageți niște concluzii pripite...
lăsați-mă să vă arăt ceva.
Ce? Orezul nu e destul de bun pentru tine?
Nu pot să mănânc când văd ce le-a făcut oamenilor ăstora.
Măcar, în seara asta pot mânca.
Trebuie să găsim o modalitate să-i întoarcem pe pământurile lor.
Trebuie să facem un plan. Ceva ce ar face bine oamenilor și i-ar distruge pe ucigași.
Cred că ar trebui să mai jefuim bănci.
- Să mergem. - Unde?
- Să mai jefuim bănci. - Nu putem merge acum să mai jefuim.
- Bine, terminați periatul. - Nu e vorba de asta.
- Nu suntem gata. - Ba da, tocmai am mâncat.
Am fost norocoase. Nu ne putem baza pe noroc. Trebuie să gândim întâi.
- Trebuie să ne gândim la consecințe. - De ce ești așa de complicată?
- De ce nu ești realistă? - Se pare că susțineți o cauză nobilă.
Dar dacă vă certați precum câinele și pisica, nu veți rezista până la răsărit.
Fetele mele, când lui Columb i s-a propus să facă acea călătorie în care a descoperit
Lumea Nouă, toată lumea a spus că nu era realist, dar a reușit.
Pentru că îi aveam pe regele și regina Spaniei să-l ajute. Pe noi cine ne ajută?
Cred că știu pe cineva ce vă poate ajuta.
- Vă pot ajuta? - Le căutam pe astea două.
- Ce să facă niște cercelate ca ele aici? - Am găsit asta pe un cactus mai încolo.
Dacă mai găsești, fă-ți o batistuță. Vrei să-ți iei piciorul din ușa mea?
- Și dacă nu o fac? - Dacă nu o faci te omor. Pleacă de pe veranda mea.
- Asta îți aparține? - Mulțumesc. - Mă scuzați.
- Unde pleci? - Departe de aici. Aia se vor întoarce.
- Dar ai spus că ne vei ajuta. - Glumeam, domnișorică.
- Nu, padre Pablo ne-a spus că ne poți învăța sa jefuim bănci. - Cum așa?
A spus că asta făceai tu. Că ai jefuit 37 de bănci în Texas și nu ai fost prins.
37? E ultima dată când mă duc la spovedanie.
Mersul pe tocuri înalte e una și jefuitul băncilor e altceva.
- Să vă spun adevărul, niciuna dintre voi nu e coaptă. - Suntem conștiente de asta.
- De asta am venit la tine. Să învățăm. - Învățați să spălați vase.
Până acum nu mi-ați arătat decât talentul de a-mi aduce beleaua la ușă.
Să auzim de bine, doamnelor.
Dle Buck.
Nu pleci nicăieri până nu ne înveți ce trebuie să știm.
În primul rând, dacă tragi cum ai țintit acum, poate faci să plouă.
- Ai mai tras până acum? - Eu am tras. - Dar nu ai omorât pe nimeni.
- Toate au un început. - Adevărat, dar nu e asta.
Hei.
Ce faci?
- Ce i-ați făcut calului asta? - Vă rog, mi-au omorât tatăl.
Și aproape l-au omorât pe al meu.
Mi se rupe inima. Bine... fără milogeli
- fără plângeri, fără certuri sau plec. - Eu nu mă plâng niciodată.
- Te rog... - Ce "te rog"?
- Nu mă lovi. - Nu mă lovi. - Hei! Cum va fi?
S-a făcut!
Încearcă tu prima.
E destul de bine. Câte ți-au mai rămas?
Nu știu.
Trebuie să știi.
- Nu prea le are cu numerele. - E rândul tău.
Nu pot s-o fac. Când am emoții mă ia sughițul.
- Armele îți dau emoții? - Cu ce vei jefui banca? - Cu educația mea.
Ha, educația!
- Ai vrea tu să ai una. - Ranger în Oklahoma, Cavaleria US.
Asta e educația mea.
- Nu mișcă nimeni! - La pământ!
De ce să mai stea la pământ? Le-am zis deja să nu miște.
La pământ și nu mișcă nimeni!
- Sara, trebuie să-ți spun ceva. - Ține-te. De ce facem asta? Nu are nici o legătură.
Sa jefuiești o bancă e ușor. Să scapi e mai greu.
- Sara. - Cât trebuie să stăm așa?
- Atât cât trebuie. - Sara! - Ce este?
Nu cred că mai pot să mă țin. - Atunci cazi și înoată până la mal.
Nu știu să înot!
Ține-te de stânci.
- Mulțumesc. - Pentru ce? - Că mi-ai salvat viața.
E un început.
- Sara. - Ce? - Cred că acum suntem prietene.
Nu știu dacă prietene... dar partenere...
Cu siguranța partenere.
Trebuie să țintești.
Mai sus.
Îmi pare rău.
Haide, mai repede.
Înainte să-ți omorî câinele, să încercăm altceva. Vezi ce poți face cu alea.
Ăla e expertul?
Dle Cook, bun venit în Mexic.
- Evident erau amatori. - Daca jefuiesc o bancă în mai puțin de un minut fără victime
eu i-aș cataloga drept profesioniști.
E ciudat... actele astea de proprietate ce le-au lăsat în urmă...
- Cine ar vinde o fermă pentru un pesos? - Dle Cook, se spune că sunteți expert.
- În criminalistică, corect? - Da. - Aici eu sunt expert în pământuri.
Ce ar fi să ne concentrăm pe meseria fiecăruia, bine? Timpul trece.
Care e prima lecție când jefuiești o bancă?
- Nimeni nu moare. - Nu lua mai mult decât poți duce într-o mână.
- Și a treia? - Să fugi e prima regulă. - Perfect.
Crezi că suntem gata?
Trebuia să știți doar un lucru și pe ăla l-ați învățat în râu.
Să ai încredere totală în partener.
- De ce ne-ai făcut să trecem prin restul? - Mi-a plăcut să vă am în preajmă.
Acum duceți-vă și jefuiți niște bănci.
Toată lumea, mâinile sus!
Ești sigur că această cameră a rămas nederanjata de la moarte?
- Da. - Lucrezi aici de mult timp?
- De aproape 20 de ani. - Știi dacă a luat medicamente pentru inimă?
Don Diego era sănătos tun. Nu a fost bolnav o zi din viață.
Mulțumesc. Dacă mă scuzi...
Poate ar trebui să vă opriți...
Părinte, ei ne-au luat 10 bănci, le luăm și noi tot 10.
- Încă mai avem 5. - Patru.
- Asta am zis și eu, patru. - Dar am aflat că au adus un specialist.
Un specialist? Pentru noi?
- Mă tem că da. Un detectiv din New York. - Lasă-l să vină.
- Bună, sunteți părintele Pablo? - Da.
- Pot intra? - Nu. - Credeam că Casa Domnului e deschisă tuturor mereu.
Este, dar Dumnezeu nu-i acasă acum. E la orfelinat.
Exact unde mă duceam și eu acum.
- Eu sunt Quentin Cook. - Știu cine sunteți, dle Cook.
E treaba mea să știu tot ce e în interesul turmei mele.
Atunci poate mă puteți ajuta... Fata asta, mă întrebam dacă îmi puteți...
- Nu. - Nu am terminat întrebarea. - Vrei să știi dacă am văzut-o.
Nu, sunt sigur că nu ați văzut-o.
- Îmi puteți spune dacă avea probleme cu tatăl ei. - Mi-am iubit tatăl.
- De ce ar întreba așa ceva? - Și-a iubit tatăl.
- De ce întrebați așa ceva? - E felul în care a murit.
Eu stau la hotelul Santa Rita, dacă aveți informații.
- Ce a vrut să spună despre felul în care a murit tata? - Ai auzit că și mine.
Dacă vrei să știi mai multe, va trebui să-l întrebi pe el.
Haide.
Îl putem face aici.
- Ce? - Minunat. Și cum obținem informația?
- Îl întrebăm. - Pozele noastre sunt în tot orașul.
- Și ce? Purtam bandanele. - Am un plan mai bun.
Bună dle. Vrei companie?
Bună ziua. Mă cheamă Sara Sandoval...
iar ea e Maria. Noi luptăm pentru dreptate.
Vă solicităm ajutorul ca de la femeie la femeie.
- Ce faci? - Salvez din timp.
Da.
- Ați greșit camera. - Nu. Cu complimente de la conducere.
- Nu vreau să va jignesc, dar am logodnica. - Și noi avem niște întrebări.
Mâinile sus!
- Jos! - Sus!
Ne scuzi puțin. Ce? Nu ai mai văzut una până acum?
- Da, dar pe întuneric. - Sus!
- Portofelul meu e acolo. - Ăsta nu-i un jaf.
Dumnezeule, voi sunteți.
- Da, noi suntem. - Nu veți obține nici un răspuns de la mine.
Nu-mi voi dezonora profesia.
- Ce faceți? - Noi punem întrebările.
Asta e logodnica? Nu-i rea.
- Ce faci? - Îmi dă starea necesară.
Gata? Zâmbește!
Mamasita.
Frumos.
Dacă nu ne spui tot ce vrem să știm, pozele astea vor apare în toate ziarele.
Cu un set special ce va merge la logodnică ta.
Atunci nu te vei mai gândi la dezonorarea profesiei, pentru că nu vei mai avea una.
- Acum, spune-mi despre tata. - Nu-ți spun nimic.
- Asta e pierdere de timp. - Scuză-mi partenera, e impetuoasă.
Dle Cook, te întreb ca o față ce și-a pierdut tatăl.
- Tatăl tău bea vin? - Era pasiunea lui.
Nu cred că a murit de infarct. Cred că a fost otrăvit.
- De unde știi asta? - Metodologie științifică.
Tot nu-ți da ție dreptul sa jefuiești bănci americane.
Alea sunt bănci mexicane.
Băncile alea sunt deținute de Capital Bank Trusted din New York.
- Și sunt protejate de legile americane. - Interesant cum mereu găsiți motiv...
-... să vă băgați în treburile altora. - Tot încalci legea.
Tâmpitule, voi încălcați legea. Voi ne-ați jefuit poporul.
Ajutor.
Ajunge cu pălăria, ea trebuie să stea pe capul ăsta.
- Și asta... nu e motiv de rușine. - Cine a zis că îmi e rușine?
- Ai mai fost cu vreun bărbat? - Da. Desigur.
- Nu ai fost. - Ba am fost. - Dovedește.
- Vrei să scot o hârtie semnată de martor? - Nu, sărută-l. - Poftim?!?!?
Dacă săruți cum trebuie nu te va uita.
Dacă-l săruți greșit te va uita instantaneu.
Dacă ai mai făcut dragoste, știi asta. Dacă nu ai mai făcut nu știi.
Asta e dovada. Sărută-l.
Îmi este teamă de...
Dacă săruți un bărbat așa, te va uita înainte să ieși din cameră.
- Asta vrei? - Nu. - Privește.
Nu cred că...
- Ăsta e un sărut. - Ăsta e un sărut.
Acum încearcă tu. Haide. Gândește-te la un fruct dulce.
Deschide...
- Cum a fost? - Mai bine.
- Cred că a fost destul de bine. - Da, desigur.
Dar acum, trebuie să prinzi esența.
- Sara. - Ce?
- Sara! - Ce? - Banca închide la trei.
- Unde mă duceți? - Ai spus că vrei dovada.
- D-soarelor, deja ați luat banii. - Nu suntem aici pentru bani, Bernardo.
- Uite-ți aici dovada. - Cine vinde o fermă pentru un pesos?
- Cine ar vinde o fermă pentru un pesos? - Verifică harta asta pentru cale ferată.
Și vei vedea cine e adevăratul infractor.
D-soarelor, cred că trebuie să vedeți asta.
- Spune-mi că ai un plan. - Nu, nu am.
Avem de ales, fugim sau luptăm?
- Adică, murim acum sau murim mai târziu. - Ai o idee mai bună?
- Am eu. - Lăsați armele sau îl omorâm.
Este ginerele șefului.
Lăsați...
Expertul de la New York a fost răpit de tâlhăroaice.
- Scuză-mă, ce? - A fost răpit de tâlhăroaice.
Și cum s-a întâmplat asta?
Era în banca în mijlocul investigației, când ele l-au împresurat.
- L-au luat cu forța. - Dumnezeule, săracul meu logodnic. Nu-mi spune că l-au omorât.
Nu prea mai am timp. Și am rămas fără răbdare.
Și mi-ar place să le văd pe cățelele alea... moarte.
După mine.
- Ce e asta? - Pudră pentru amprente.
- Ce e o amprentă? - Vezi ridurile astea?
Dacă atingi ceva și eu pun pudra din aia, îți văd amprenta.
- Și așa știu că ai fost acolo. - De unde știi că e a mea?
Pentru că nu sunt două persoane cu aceeași amprenta.
- L-ai verificat tu pe toți? - Nu, dar e dovedit de știință.
Nu prea mi se pare prea științific.
- Și asta ce e? - Un microscop.
Te ajuta să vezi ce nu ai putea să vezi cu ochiul liber.
- Cum ar fi un gând? - Da. Ceva de genul ăsta.
- Nu văd nimic. - Gândește-te mai tare.
- Sara, ce este? - Ce este? Totul e greșit.
Jackson a adus întăriri, criminali adevărați. Fiecare bancă e păzită acum.
Ne vânează ca pe animale și nu mai am idei. Nu vreau să-i dezamăgesc pe oamenii ăștia.
- Dar nu cred că pot face asta. - Ba eu cred că poți.
Quentin, uită-te la mine, am fost crescută să fiu răsfățata.
Nu o renegată. Acum cred că am toate răspunsurile
și imediat plâng după o manichiură. Sunt dezorientată.
Poate m-am rătăcit. Mama a murit.
Tata a murit. Nu am locul meu în lume.
Poate că aici e locul tău.
- Oricum, nu ești singura. - Sigur...
Stau cu o fermieră, cu un câine urât, cu un polițist ud după urechi
o răsfățată... Ce echipă!
Poate că suna ciudat că m-am dedicat legii dar cred că faci bine ce faci.
De fapt cred că e nobil. Și aș vrea să ajut.
- Poftim? - Caută două femei, nu?
Bănuiesc că așa e. Să fi căsătorită.
Da. Te pot ruga ceva?
- Sigur, suntem în luna de miere. - Putem scăpa de cal? E cam evident.
Pleacă, trebuie să mă concentrez. Știi ce ai de făcut.
Bine, am ajuns.
Nu va merge niciodată. Pentru că nu e de ea așa ceva.
Aș fi făcut-o eu, dar mai bine mor decât să fiu văzută în rochia aia.
Bună ziua, bun venit în banca noastră.
Intrati, vă rog. Vă asigur, bijuteriile familiei vor fi în siguranță.
Are atâta grijă de mine... Quentin al meu.
Târfa! Nici nu poate săruta cum trebuie.
Haide, avem treabă de făcut.
E foarte emoționată.
Zidurile au 70 de centimetri de beton. Întărit cu bare de fier.
Lar seiful e fixat de podea. Podea din piatră de 1 metru.
- Ați auzit? - Ce anume? - Parcă era un cal.
- Pe acoperiș. - Îmi cer scuze. Vreau să vă pun o întrebare personală.
- Nu beți după cină, nu? - Desigur că nu.
Mă întrebam. Cai pe acoperiș?
Putem privi în seif?
Scuze, numai dacă sunteți gata să depuneți.
Ce zici de o retragere?
- Minunat! - Nu știam că va leșina.
Astea sunt ca megafoanele. Liniște.
- Ești sigur că îl poți deschide? - Nu oficial.
- Nu poți lucra mai repede? - Lucrez cât de repede poate un surd.
Cât mai durează?
Am reușit!
- Nu mai avem o altă șansă. - Știu!
Au aruncat seiful în aer.
Uite-o.
Ești gata? Să mergem.
- Te întreb ceva. - Ce?
- Cum a fost sărutul meu? - Perfect.
Cum dracu...?
Haideți!
- S-a întâmplat ceva, dle Jackson? - Nimic care să vă îngrijoreze.
Să fiu sincer unul dintre miniștrii mei e îngrijorat de starea depozitului în aur.
El sugerează să mutăm aurul în altă bancă.
Aurul ăla e sigur că în buzunarele mele.
După succesul cu tâlhăroaice, ar fi bine să-ți verifici buzunarul.
Vă pot arăta ceva?
Ăsta e un prototip al unui sistem revoluționar de securitate a băncii.
Îl instalăm repede în toate băncile noastre,
inclusiv în cea în care ținem aurul.
Calcă pe podea.
Trebuie să te gândești la drăcia asta.
Oprește-l. Podeaua aia are un sistem ce detectează și cea mai mică
schimbare a greutății Până să ajungă la seif, vor fi morți.
- Morți. - Vreau să mă asigur că aurul nostru e pe mâini bune.
- Mulțumesc. - Dar mă interesează ultimele persoane care au depus.
Cei ce nu beneficiază de noul sistem. Tâlhăroaice pot ataca oricând.
Dle guvernator, vă pot spune ceva în sala de conferințe?
Până ce lucrurile se vor liniști, aurul va fi ținut sus.
Nici nu se vor apropia de el.
Îmi pare rău pentru pierderea dvs. Înțeleg perfect.
Fata mea seamănă cu mama ei..
Când a murit ea, a lăsat în cel mai sigur loc. De asta am adus-o aici.
Dragul meu mă înțelegi atât de bine.
E foarte supărată.
Să vă spun un secret. Azi punem cel mai avansat sistem de securitate.
- Îl putem vedea? - Scuze, nimeni nu-l poate vedea.
- Nu o putem face. - Ba putem.
Sara, singurul loc unde nu e alarma este de 2,5 cm intre placi.
Ce vrei să folosești să treci?
- Educația. - Măcar eu am una.
Și cu asta vei deschide seiful? - Cu cheile.
- Bine țintit. - Mulțumesc. - Ce sunt astea?
Fii atentă, vârfurile sunt înmuiate în otravă.
Indienii le folosesc să vâneze. Nu omoară animalul, îl adoarme doar.
Dacă ai vreo problemă, o folosești. Aruncă.
- Am reușit. - Bine.
- Haide. - Bine.
Podeaua asta...
Minunat!
- Când ai urcat ultima dată pe ele? - Când aveam 10 ani.
- Minunat. - Fi pe pace că mă descurc. - Nu trebuie să te grăbești.
- Nu risca.. Fii calmă. - Nu sunt!
- Trebuie să mă calmez. - Da, calmează-te.
- Bine, sunt calmă acum. - Și eu.
- Cum a fost sărutul meu? - Perfect. - Știam.
- Chiar trebuie să cânți? - Da! Îmi dă dispoziția necesară.
Bravo!
- Sfânta Maria! - Dumnezeule!
Tequila trebuie să fie bună pe aici..
- Sara! - Haide. Grăbește-te. - Fac tot ce pot!
- Totul e în regulă? - Da.
- Ce faci? - Tata m-a învățat să duc până la sfârșit ce am început.
Daca jefuiesc o bancă, o fac cum trebuie.
Bine, încet.
Oprește-te.
Quentin!
Ține-l.
Haide, să mergem.
Petrecerea s-a încheiat.
Se pare că vom porni distracția.
Trebuie să-i împărtășești părinte, sau ce faci tu.
Nu îmi vine să cred că nu poți face un lucru atât de simplu, să stai de șase.
- Trebuia să ții de șase. - Am ținut. - Dacă țineai nu eram aici acum.
Dacă nu erai așa de lacomă, plecam mai repede. Ești ineficientă
și neprofesionista. Crezi că nu am văzut cum îl sărutai la bancă. Asta făceai.
Asta făceai. Te-am văzut cum îi băgai limba pe gât.
Ce fel de mireasă miroase a cal și sărută ca o găină..
- Eu am fost o văduvă ce merită puțină atenție. - Mi-a zis că sărut perfect.
M-am săturat de voi să vă certați pentru săruturi
când viitorul țării voastre e în joc.
Parcă sunteți două fetițe prostuțe.
Ce se joacă cu viața la mii de oameni. O răsfățată și o fermieră.
Credeți că lumea o să vă urmeze? Credeți că schimbați istoria? La ce mă gândeam?
Mi-am distrus viața și cariera și pentru ce?
Știți ce e trist? Nu-i va pasă nimănui, nu se va schimba nimic
pentru că vom fi spânzurați!
Nu știu eu cine sunt, dar știu cine nu sunt.
Și nu sunt cineva ce-și va abandona țara.
Dle guvernator, am vești bune și rele.
Vestea bună e că oamenii mei au reușit să salveze o parte din bani.
Chiar le-am avut pe tâlhăroaice arestate.
Vestea proastă e că oamenii tăi i-au eliberat.
Dle Jackson, trebuie să-mi cer scuze Nu mă așteptam ca situația să fie așa instabilă..
Vino aici vreau să vorbesc cu tine.
Ajutorul tău a fost nemăsurat, dar acum știu ce trebuie să fac. Mă bucur că ai o soluții.
- Stai liniștit dle, banca mea are grijă. - Au spus că muta aurul în Texas.
- Ce vrea să spună - Că nu s-a terminat.
- Și-au dat ceva. - Ce anume? Cum să ne bată.
Dar nu ne bat ei pe noi ci invers. Acum suntem destul de bine pregătite,
sa jefuim și restul de bănci. Vom avea toți banii.
Maria, banii sunt doar o hârtie. Reprezintă valoarea aurului.
Pe asta e bazat întregul sistem monetar. Fără aur, actul nu are nici o valoare.
Atunci să furăm aurul.
Am spus ceva rău?
Închideți și încuiați.
Ce faci?
Nu spune asta, e ghinion. Sunt o țărancă superstițioasă, îți amintești?
Nu, ești mult mai mult de atât.
Mereu ai știut ce vrei și ai știut ce ai simțit.
Te admir, Maria.
Mă admiri? Cum așa?
Eu nu știu decât de cai și găini.
Dar acum mai știu și cum să sărut.
A fost bine să te am de parteneră.
A fost bine să te am de prietenă.
M-ai învățat să țin la oameni.
Și tu ai fost o văduvă frumoasă.
Negrul flatează mereu. Mai e ceva ce vreau să-mi iau de pe suflet...
Corsetul ăsta blestemat. M-a strâns toată viața.
Mulțumesc foarte mult că ați depus efortul.
Dle guvernator, nu e un efort ci o onoare. M-ați vrut să vă susțin planul.
- Lasă-mă... - D-șoara Clarisă.
Mulțumesc că ne-ai înviorat călătoria cu frumusețea dvs.
Aș vrea să fiu o companie mai plăcută dar mă îngrijorează Quentin.
- Mai este vreo veste? - Dle Jackson...
Nu m-ar surprinde că al sfârșitul acestei călătorii nu e lângă tine.
- Adevărat? - Adevărat.
- Dacă ne puteți ierta puțin... - Ai auzit asta tati?
Ăsta e bunul cel mai prețuit de poporul meu.
Acționezi în interesul poporului tău.
Dle guvernator, dacă nu te superi, vreau să revizuim măsurile de securitate.
- Mă scuzați. - Desigur.
Dle Jackson, a fost necesar să mă aduci și pe mine aici?
Eu am pus aurul la transport iar guvernatorul nu a arătat încredere.
Ca să capturezi hoațele alea, am nevoie de aurul ăsta!
- Cum adică să le prindeți? - Aici și pereții au urechi.
Garantez că vor trece pe aici, în privința aurului nu cred că va mai fi și după?
Trebuie doar să țin trenul ăsta în mișcare până ajungem pe coordonate.
Să pedepsim pe cineva fără judecată nu este felul nostru.
Voi fi. Fii atent.
Aici nu sunt paznici.
Chiar contrariu, dle. Chiar este.
Aurul tău, cum vrei s-o spui acum, e aurul meu.
- Nu te înțeleg. - Nu dle, nu o faci. Să nu ne omori.
- Ce e aia? - Tu ce crezi că e?
Mulțumesc pentru votul de încredere. - Eu eram doar realistă. - Tu realistică?
- Ăsta ar fi un început. - Mă scuzați.
Putem să ne concentrăm la jefuitul Băncii?
Dacă nu miros supa, înseamnă că am nasul stricat.
Și puțin din ăla...
- Unde e guvernatorul? - Afară, își dezmorteste picioarele.
- Cum adică își dezmorteste picioarele? - Cred că a căzut din tren.
- Tati! - Ce se întâmplă aici? - Dle Ash, mai avem 60 de zile să termin.
Și cu toată agitația asta făcută de cățelele alea vouă.
Pierdeam ocazia, m-am hotărât să fac situația bună de profitat.
Furi aurul?
- Da dle. - Oprește trenul ăsta, acum!
- Nu cred. - Dle Jackson nu voi fi părtaș la așa ceva.
Nici nu cred că ți s-a făcut oferta.
- Nimeni nu mișca! - Mâinile sus.
Întorceți-vă.
Am spus să vă întoarceți.
- Tu, arunca. - Jucați o cu o mână proastă.
- Am oameni în tot trenul ăsta. - La mai ghicește.
- Nu veți scăpa cu asta. - Tu nu vei scăpa.
Să jefuiești și să omori oameni... s-a încheiat.
Despre ce vorbește?
- Mi-a omorât tatăl. - Trebuie să dovedești asta.
- Avem amprente, avem hârtie turnesol. - Avem microscop.
- Despre ce dracu' vorbiți? - De metoda științifică.
Quentin!
- Ce faci tu aici? - Dar tu ce dracu' faci aici?
Dați-vă din calea mea.
- Quentin! - Haide!
Te-a împușcat.
Nu vorbesc spaniola...
La dracu'!
Ce faci? Îl lași să scape?
- Crezi că e mort? - Dacă nu este, va fi.
Poate ar trebui să-l ținem pentru poliție.
Aș vrea să-l omor, am visat asta.
Dar dacă o fac, nu voi fi mai bună ca el.
Maria... nu cred că pot omorî pe cineva.
Nici eu.
- Dar tot o voi face. - Rănește-l Doar.
O să-mi dea reputație proastă? Că împușc oamenii.
Nu, se va adăuga legendei tale.
- Eu am legenda? - Sigur că avem.
Mereu să ții socoteala la gloanțe.
Ne-a ajutat să descoperim adevărul...
- Ne-a ajutat să ne reparăm țara. - Așa că-l onorăm...
pentru curaj peste măsura așteptărilor. Și pentru serviciul adus
mexicanilor. Și pentru că ne-a ajutat să unim oamenii. O să-mi fie dor de tine.
Îmi va fi dor de tine.
Quentin, vreau să-mi exprim și eu aprecierea. Acum te rog, urcă în tren.
Trebuie să plec.
Quentin, nu-mi vine să cred că ai reușit. Sunt atât de fericită.
Nu sărută prea bine... bine, sătura. Dar tu săruți mai bine.
Mult mai bine.
Nu îmi vine să cred cum o sărută.
Așa un mincinos! Să-mi spună că sărutul meu e perfect și apoi să-ți spună și ție.
Sunt sigură că și ei îi spune același lucru. Ce zici?
- Sara! - Ce este? - Nu crezi că e evident că nu o iubește?
De asta m-ai trezit? În sfârșit dormeam și eu bine.
Măcar tu poți dormi. Eu nu am avut probleme cu somnul înainte să te cunosc.
- Acum mă gândesc tot timpul. - Ar trebui să fi recunoscătoare ca acum gândești.
Vrei să taci ca să mă bucur și eu de apusul ăsta?
Nu ai mai văzut un apus până acum?
Asta îmi aduce aminte de unul anume din Kadice.
- Unde e ăla? - Kadice? E în Europa.
- Te mai pot întreba ceva? - Doar un lucru.
Cum sunt băncile în Europa?
Mai mari.
Translated By SudTeamRomania timpi corectati de Joint