SICILIJA, 1943
Stotnik Cash se javlja, kot je bilo ukazano. –Voljno, stotnik.
Ne kot na paradi. Voljno. –Tako je kar sproščujoče.
Presneto, stotnik. Usedi se že.
Čin ti da privilegije. Častnik je lahko sproščen z generalom,
saj tudi on obleče vsako hlačnico posebej, tako kot vsi.
Boš pijačo? –Ne, hvala, gospod. –Prav.
Ne razumeš. Privilegij poveljujočega.
Stotnik Cash, kar precej velik problem imam. Pridi sem.
Da, gospod. –Tu je mala sicilijanska vas Valerno. Pravkar smo izvedeli,
da jo nadzoruje italijanska bojna enota. Veš, da je vse,
kar imamo, na bojnem polju. Edina razpoložljiva enota je enota C.
Enota C, gospod? –Tako je. Vprašanje je,
ali Valerno zaobidemo ali potolčemo. –Če se držimo pravil, bolje …
Počasi. Pusti pravila, Cash. –Prav. –Na voljo imamo zdesetkano enoto.
Ogromno odlikovanj imajo. Konec je z njimi. Umaknili se bodo.
Kaj praviš? –Potolcimo jih, gospod.
Brez vodje so. Stotnik Ellsworth Cody je na poti v ZDA
in poročnik, ki poveljuje … Ne bi rad rekel, da je nestabilen.
Recimo le, da njegovo čustveno ravnovesje ni, kot bi moralo biti.
Kaj praviš sedaj? –Potolcimo jih, gospod.
Hvala za pomoč, stotnik Cash in vso srečo. –Hvala, gospod.
Vso srečo? –Tako je. Želim videti, kaj zmorejo pravila.
Poveljeval boš enoti C. Odrineš ob 13:00.
Zelo dobro, gospod. –Bova oba videla, kako dobro bo.
Dobri možje so. Ne trati njihovih življenj ali ko opravim s tabo,
te bodo morali pokopati zelo globoko. –Potrudil se bom, gospod.
Počakaj malo, Lionel. –Ja, gospod.
Bi storil nekaj zame? Zelo preprosto je. –Seveda. Kaj pa, gospod?
Bi mi rekel Max? –Gospod?
Skoraj nihče me ne kliče več Max, razen mame in predsednika.
A njiju ne vidim pogosto.
Le lahko noč, Max, mi reci.
Lahko noč … –Je že v redu.
To je vse, Cash. Opravke imaš.
Vso srečo in dobrodošel v bratovščini poveljstva. –Hvala.
Enota C?
Kdo poveljuje? Poveljujoči častnik?
Kdo je tvoj poveljujoči častnik? –Jaz že ne.
Kdo poveljuje? –Le delam tu. –Kdo poveljuje? –Nazaj v vrsto.
Vsi imamo svoje probleme. –Premakni se. –Tvoji se začenjajo.
Kako ti je ime? –Narednik Rizzo. –Govori še kdaj tako s častnikom,
pa bom poskrbel, da boš vojak Rizzo. Kje je prvi častnik? –Ljubček,
o tebi govori. –O meni govorite? –Dovolj imam.
Kako ti je ime? –Christian. –Celo ime povej. Poročnik Christian.
Poročnik Jody Christian, serijska številka … –Tiho! Stotnik Cash,
tvoj novi poveljujoči častnik. Najprej spravi te može v red.
Hočem vojake, ne te neolikane razcapance.
Vsi odpusti so odpovedani. Ob 13:00 gremo nad Valerno. Zmigajte se.
Hočem, da se te može spravi v red.
Odhajam. Nisi nečesa pozabil?
Kaj sva pozabila? –Pomislita.
Mislim, da hoče, da mu salutirava.
Hvala.
Valerno. Kaj je zdaj to?
KAJ SI POČEL MED VOJNO, OČI?
V glavnih vlogah
Igrajo še
Produkcija in režija
Stotnik, zakaj jim ne damo priložnosti, da se predajo?
Moža z belo zastavo pošljemo v vas.
Cenim pestrost tvojih izkušenj. O boju veš dosti,
toda poveljujem jaz in Valerno bomo zavzeli na moj način, po pravilih.
Jasno? –Da, oboževani. –Kaj si rekel? –Nič.
Zadovoljni? –Hvala.
Stotnik Fausto Oppo na uslugo. Se predate?
Kako to mislite? Predamo? –Ne razburjajte se. Le vprašam.
Raje umremo, kot da se predamo. –Res? Neumnost! Vprašajte mene.
Se predate? –Seveda! Predali smo se!
Oprostite, se res predate? –Seveda.
Toda, prosim, zaužijmo ta trenutek. Vojna je konec koncev poezija.
Bitke, temnooke ženske in trenutek predaje. Pesem imamo za vas.
Samo malo … –Ja, prosim. –Že tedne vas pričakujemo. Poslušajte.
Moji otroci.
Ena, dva, tri. –Oči Teksasa te opazujejo,
cel ljubi dan.
Oči Teksasa te opazujejo,
ne moreš jim uteči.
Stotnik!
Tišina! Ni vam všeč. –Ne, pesem je v redu.
Vi poveljujete, stotnik? –To je moja vas in oni so moji otroci.
Krasno. Oprostite.
Cenimo pesem, toda … –Hvala. –Zberite može
in se umaknite. –Ne. Mislite … –Ja, takoj.
To ni mogoče. –Kaj? –Rekel je, da je nemogoče. –Vem. –Ja, nemogoče.
Nemogoče. –Torej se strinjava. Zakaj se prepirava? –Kam želi?
Ker ste se že predali … –Nočete, da se predamo?
Seveda hočem. –Predam se. –Torej odpeljite vse ven.
Rekel sem, da to ni mogoče. –Nekaj hoče povedati. –Ne vtikaj se.
Stotnik Oppo, predali ste se, kajne?
Nisem jasno povedal? –Krasno, napredujeva. Če ste se predali,
poveljujem jaz. –Seveda, dogovorila sva se. –Odlično.
Jaz sem glavni. Ukazujem vam, da odpeljete može.
To ni mogoče. Najprej je tu vprašanje festivala. –Festivala?
Da, nocoj. Pilo se bo, pelo in plesalo po ulicah.
Festival? –Ne morem ga odreči mojim možem.
Ne morem jim odreči take sreče. Predamo se jutri. –Če ste se že.
V bistvu že. –Torej odpeljite može. –Jutri. Kaj je narobe? –Prekleto!
Sedaj odpeljite može. –Kričite. –V bistvu res. –Čudni ste. –Čuden?
Čuden sem. Vojna je! –Ne razumem ga.
Vprašam vas, kaj je vojna? Preživijo najglasnejši? –Odvedite može!
Nemogoči ste, stotnik. Dovolj imam.
Ne obračajte mi hrbta. –Niste mi povedali imena.
Stotnik Lionel Cash. –Cash.
Stotnik Cash? –Ja?
Si videl to kretnjo? Si videl ta pozdrav?
Kaj počno? Kaj počnete? –Če ne bo festivala, se ne bomo predali.
Ne gremo od tod. –G. Christian,
odstrani ga. –Gospodje. –Oče, prosim, usedi se. –Ne toži.
Kdo ste vi? –Guiseppi Romano, župan Valerna.
Čudovito. In kaj želite? –Kaj naj bi želel?
Kaj naj bi želel drugega kot vašo srečo? Vašo srečo in mir. Vi
in stotnik Oppo se ne smeta prepirati. –Stotnik se je že predal.
Ja. A sedaj se prepirata in to je slabo. S prepiranjem se nič ne reši.
Drug način moramo najti. Miren način, kajne?
Ja. –Dobro. Glasujmo. –Kaj?
Glasujmo. Tako je v demokraciji, kajne?
Ne. –Stotnik Cash? –Ja?
Spet je to storil. Christian? –Prosim, gospod?
Ali žali zastavo? –Ne, gospod.
Kaj to pomeni? Povej mi dobesedni prevod te kretnje.
Po pravilih, gospod? –Po pravilih.
Šališ se. Rekel je … Ti … –Kaj je narobe s festivalom, stotnik?
Ali lahko? Gospod župan, ali izgledam kot hudobec? –Ne.
Izgledam kot podpihovalec vojne? Kot vsi vojaki dobim navodila,
v katera ne smem dvomiti. Moram jih izpolniti ali umreti.
Tako to gre. –V napad! –Kdo je to rekel? –Kaj je narobe s festivalom?
Ne razumem. –Ne! Nihče ne razume.
Jaz razumem, stotnik. Čas je, da se pogovoriva.
–Oprostite.
Gospod Romano, počakajte. –Stotnik, preden kaj rečem,
naj povem, da je to seveda nevojaško, smešno
in noro. Z vami držim. Toda recimo,
da jim daste festival. –To ne pride v poštev. Da bi jim dal festival!
Poslušajte, to bi zagotovilo predajo.
Kaj je bolje, enodnevna zamuda pri odhodu
ali vojskovanje po pravilih? Rekli ste, da lahko vpliva na izid vojne.
Zagotovo lahko. –Torej jim dajte festival. Kaj vas zadržuje?
General Bolt. Kaj pa on? Kaj pa zamuda?
Naj mu pošljem telegram? Živjo, Max, vreme je krasno.
Imamo majhno zabavo. Škoda, da te ni tu. –Jaz bom poskrbel zanj.
Kako? –Minow. –Ja.
Takoj ko vzpostaviš povezavo, pošlji to sporočilo generalu Boltu.
Naleteli smo na manjši upor. –Všeč mi je.
Tebi je všeč? –Poslušajte, stotnik.
Če ne morete zaupati svojemu poročniku, komu potem lahko?
Pozabi, Rizzo. Vojna je, ne piknik.
Bi lahko to bila celo past? Tako je!
Past je, strategija, kako nas oslabiti z vinom in ženskami.
Zjutraj bomo mi njihovi ujetniki. Nikoli! Se spomniš trojanske vojne
in trojanskega konja? –Veste, koliko je že od tega?
Rizzo, tvoja naloga je, da paziš na Italijane
in slediš Oppovim možem. Brez vina in bratenja. Le še enkrat ti rečem.
Vojna je. –To ni prav. –Oni so sovražniki.
Oni so sovražniki in ko boš na straži, si to zapomni.
Poročnik Christian, semkaj. –Ja, gospod?
Je vse zavarovano? –Vse. –Dobro. Krožil bom po trgu.
Se vidiva kmalu, poročnik. –Kmalu, stotnik.
Kdo je to storil?
Krožil bom po trgu.
Zakaj nam ga ne spraviš z grbe? Zabava je. Raje jih imam kot parade.
Bom videl, kaj lahko storim. –Najdi mu žensko. Napij ga.
K vragu. –Zakaj pa ne?
Počakajte.
Vino? –Ne, hvala. Oprostite. –Zakaj ne?
Ja, zakaj ne? –Prav, prekleto. Zakaj ne?
Čudovito. –Na zdravje.
Kaj, za vraga, počneta? –Samo … –Vem, kaj sta počela.
Pobratila sta se s sovražnikom in pila na dolžnosti. Kazen za to
je lahko le ena. Kje je moja čelada? Kaj se je zgodilo z njo?
Kdo je vzel mojo … Daj mi to. Ti …
Rizzo!
Da, gospod. –Se ti je zmešalo? –Gospod?
Kaj pa trojanski konj? Si pozabil? –Ne. Nekje tukaj je.
Poslušaj me, Rizzo. Še zadnjič, to je vojna. –Lionel!
Lionel! Soborec.
Kako ste? –Kaj želite? –Salutirati vam. –Sramota za svojo uniformo ste.
Kaj? Boste žalili človeka, ki vam salutira?
Potomca rimskega imperija in zmagoslavnih rimskih legij?
Nič niste podobni cesarjem. –Resnično žalostni mi delujete.
Zakaj ste tako resni? Zakaj ne bi nekaj popili?
Vaša odgovornost se je zmanjšala, moja pa povečala. Jaz poveljujem!
Nazaj na svoja mesta!
V vojni se vojaki bratijo s sovražnikom. Veš, kaj to pomeni?
Nazaj na mesta! Si slišal? Pojdi nazaj na svoje mesto.
Med vojno boš udaril častnika? Veš, kaj to pomeni? Na mesto!
Da, gospod. –Takoj. Sram naj te bo. Poglej se.
Tako mlada, sladka in nežna si. Kaj …
Stotnik Cash. –Kasneje bomo volili.
Kasneje. –Usedite se in počivajte.
Ne morem. –Ne. Niti Cezar se ne more bojevati vsak dan
in vsako noč. –Nehajte. Nehajte kvasiti o Cezarju.
Nisem ne tiran, ne zatiralec. –Življenja mož so v njegovih rokah.
Razumem. –Res? –Tako ste plemeniti, da ni moč razumeti.
Ste morda s Sicilije? –Ne, zakaj? Mar izgledam tako?
Sploh ne. Spijte nekaj. –Žal sem na dolžnosti.
Spočijte si. Bom jaz poskrbel za vse. Tu ste v dobrih rokah.
Govori se, da je bil Hanibal mrtvo pijan, ko je prečkal Alpe.
Počakaj me, punči. –Vojak, vrni se semkaj.
Vrni se na svoje mesto. –Poslušajte, stotnik. –Kaj?
Bolje, da kaj popijete z njim. Župan je. Občutljivi so na to.
Saj nočemo ostrostrelcev, kajne? –Dober večer.
Gospoda, Gina, moja hči.
Pozdravljeni.
Stotnik, dober večer. Kako ste? Vesela sem, da vas spet vidim.
Ste res? –Seveda.
Imate močnejše vino? –Ja. Dinamit v steklenici imam.
Pojdite ponj.
Možje me čakajo. –Sprostite se, prosim.
Saj sem se. –Poglejte tole. –Čeden je, kajne? –Ja. –Izvolite.
Posebej za pogumnega stotnika in mojo hči. Odlično je. –Lepi ste.
Prosim, verjemite mi. Za vas in zame.
Najboljše vino s severa.
Hvala. –Nazdravil bi.
Na Ginino lepoto. –Hvala. –Če ne bi pili, bi s tem rekli, da je grda.
Res ste lepi. –Na zdravje! –Hvala. –Hvala vam.
Boš malo vina?
Na poraz sil osi. –Na poraz sil osi.
Ni to izdaja? –To pa ni najbolj diplomatsko.
Oprostite. Na poraz sil osi.
Ne bi smel piti? –Ne, zakaj? –Je narobe, če ptice letajo?
Pijane? –Orlom je dovoljeno. Orli lahko letajo pijani.
Vi, pogumni stotnik, ste orel. Hitra zmaga.
Gina, še enkrat. –Ne, zamenjajva.
Nerad tratim dobro namizno vino. Moje čete!
Ne. –Moje čete.
Lahko še malo počakajo. –Počivaj, orel.
Gina!
Srečno novo leto, stotnik Oppo. –Hvala, poročnik.
Ste kje videli Gino? –Gino? –Ja, angela, zapeljivko, simfonijo,
vulkan. –Ne. –Morda je v hotelu. –Ne, ni.
Ravnokar sem prišel od tam. Ni je tam. A videl sem punco,
ki bi lahko bila Gina. –Res? Kje je? –Tam.
Na zdravje.
Kdaj sem se razočaral? –Storili ste vse, kar ste lahko.
Sem res? –Ste. –Ne. –Ja, pa ste.
Gina? –Ja?
Sem neumen, da mi je mar? –Na generala Dwighta Eisenhowerja.
Na gospoda Fadanga Guava.
Kdo je to? –Plesalec flamenka. –Ole!
Ole.
Vse je pripravljeno. –To ni moja Gina. –Kdo je Gina?
Točno to se sprašujem sam. Kdo je Gina?
Lepo, kajne? –Bravo, zelo lepo.
Na Elberta Hubbarda iz vzhodne Lockawanne.
Na Elberta Hubbarda iz vzhodne Wannalacke.
Ne, vzhodna Lockawanna je.
Prav, Wannalacka. –Tako je, Wannalacka.
Wannalacka.
Fotografija.
Bodita pri miru.
Dobro, počasi.
Poglejta ptičko.
Žal mi je.
Gina, nekaj ti želim povedati. –Oče, smrdiš. –Govoril bi s tabo.
Gina. –Srečno novo leto.
V mestu je gostilna. Dve gostilni.
Ogromno žensk. Pazi, prijateljček.
Dvajset in povišam za petdeset.
Premagati moraš tri stare dame.
Poglej, kdo bo otrokom vzel slaščice.
To bitko smo morda dobili, a vojno izgubljamo. –Umakni se.
Premagal vas bom. –Pozor.
Lionel. –Spraviva se k sebi. Misliš, da si na pikniku?
Bodi normalna. Hvala, draga. Obnašajva se
kot vojaka. Čistoča je takoj za …
Schofield Barracks. Voljno. Čistoča je … –Seveda.
Čistoča je takoj za … –Pridi sem, dragi.
Žal mi je. Voljno, možje.
Lionel. Pazi se … –Še ena? –Ja.
Lionel, pazi, da ti ne spodrsne.
Naš neresnični vojak je torej smrtnik.
Slišal sem, narednik Rizzo. Po tankem ledu hodiš.
Pazi, kaj govoriš, prijatelj. –Razdelite karte.
Kdo je naslednji? –Jaz. A imam le še tri balone.
Stavite svoje uniforme in kar imate oblečeno.
Moja je stara. Tvoja mi je všeč. –Hlače in vse. –Kaj pravi?
Pravi, da lahko staviš vsa svoja oblačila in opremo.
Všeč mu je. Njegova je ponošena, naša mu je bolj všeč.
Reci mu, da velja. S takimi kartami ne morem izgubiti.
Stolpec kartotek od leve proti desni. Korakaj, dva, tri, štiri.
Ne velja, če me žgečkaš. –Si žgečkljiv, kaj? Zakaj?
To so zaupne informacije. Ne morem … –Pridi sem, dragi.
Nikomur ne bom povedala. –Obljubiš, da ne boš? –Ja.
Skrivnosti ti izdajam. –Res? –Obljubi, da ne boš povedala.
To je velika skrivnost. –Povej mi, prosim,
ti je všeč moja država? –Zelo topli ljudje ste.
Res? –Ja, topli ste. Rad imam to državo. –Stavim svoj pas
in suknjič. –Počasi. –Tišina, vem, kaj počnem.
Stotnik, te lahko kličem Lionel?
Ime Lionel mi je všeč.
Zelo lepo ime je.
Vlakec je.
Pridi sem, ti moj vlakec.
Vsi na krov! Vsi na krov vlakca.
Nazdravimo! –Na kaj? –Na mir v naši dobi.
Misliš, da sem slab stotnik? –Ne bodi neumen.
Nisem slab. –Ne. –Strog, a ne slab.
Strog, a pošten Cash. Tako so me klicali v O. C. S. -ju.
Kje? –V O. C. S. -ju. To so Otis, Couth in Slade.
To je oglaševalska agencija. –Daleč stran od tega si.
Bil sem službeni kurir. –Je to dobra služba?
Ja. Privleci čoln, blokiraj oglas,
izprazni koš! Bil sem deček za vse.
Kaj je deček za vse? –Deček za vse?
Hodil sem po kavo in znamke.
A bil sem discipliniran. Človek rabi disciplino.
S premalo discipline ne preživiš. –Tudi s premalo ljubezni ne.
To je res, a sedaj se počutim dobro.
To je dobro. –Vest me peče.
Zaradi mene? –Ne, zaradi mojih mož
in generala Bolta. Dobremu staremu Maxu sem kot sin.
Kdo je Max? –Ne vem, saj to me teži.
Poročnik Christian! –Ja?
Poročnik Christian!
Vojak Minow, prenehaj s tem truščem. –Major Pott iz G–2.
Ravnokar sem dobil sporočilo. Je že na poti. –Presneto.
Kdaj prispe? –Ob 9:00. –8: 15. Počakaj.
Ne premikaj se, takoj pridem.
Ljubček. –Ne.
Oppo, zbudi se. –Kdo si?
Saj ni važno, le zbudi se. –Že ves čas sem buden.
Poslušaj, v velikih težavah smo.
Ne. Oppo.
Koliko je ura? –8: 16. Poslušaj me.
V velikih težavah smo. Častnik ameriške obveščevalne
po imenu Pott pride čez točno 45 minut. –Prepozno, zabave je konec.
Nismo ga povabili na zabavo. –Zakaj? –Generalu Boltu smo rekli,
da se tukaj v Valernu bojujemo. –Toda to je laž.
Vem, da je, a morali smo lagati. Lagali smo za vaš festival.
Saj se spomniš festivala? –Ja. Hvaležni smo.
Bi sedaj storil eno malenkost zame, prosim?
Ja. –Točno ob 9: 15 hočem,
da zbereš svoje može in jih pripelješ na naše poveljstvo
z belo zastavo. –Belo zastavo. –In pozabi na festival.
Nikoli se ni zgodil. Razumeš? –Ja. –Poslušaj me. Borili smo se.
Vi ste se upirali. –Ja. –Razumeš? –Nisem otrok.
Potomec Machiavellija sem. –Seveda. Adijo.
Rabim le svojo čelado.
Poročnik Christian!
Ostani tukaj in oprezaj za Pottom.
Tišina!
Kaj, za vraga, se dogaja tukaj?
Ti neumneži so včeraj pri kartanju dobili naše uniforme. Pili smo …
Kje je stotnik? –Koplje luknje za latrine, spušča zmaje. –Rizzo!
Kako naj vem? Pusti me, le otrok sem. –Novico imam zate.
Major Pott z obveščevalne pride čez pol ure. –Kaj?
Oppo se bo ob 10 k predal. Pottu bomo do takrat delali družbo. –Ok.
Ples v kostumih je končan. Spravi može nazaj v uniforme.
Nato pojdi v mesto in pripravi može. Razumeš? –Ja, razumem.
Takoj se morate preobleči. –Ne, pod nobenim pogojem.
Poročnik Christian!
Prišel je Pott. –Kaj? –Kak kilometer je oddaljen.
Poslušajte, Pott je prišel, kak kilometer je oddaljen. Skrijte se.
Skrijte se. –Kje je Cash? –Zgoraj z žensko.
Skrijte se. –Ti Američani so prismuknjeni.
Nehajte s tem. Skrijte se.
Pozor! –Major.
Prosto, poročnik Christian.
Ti možje izgledajo, kot bi prestali pekel. –Skoraj tako.
Pekel, čisti pekel. –Kakšna je situacija? –Razgibana.
Kompozicija mi ni všeč. Se lahko postavite tja? –Kasneje.
Žrtve? –Strašne, gospod.
Res škoda. –Da, gospod. –Kaj pa …
Ukaži svojim možem prosto. –Prosto, možje.
Prosto, prosim. –Rekel je prosto.
Ali niti preprostega ukaza ne morete izpolniti? –Gospod,
niti za trenutek ne marajo popustiti, otopi jim bojevitost.
Brez slikanja, prosim. –Res? –Res. –Kako ti je ime?
Pojdi v Napoli. –Ponovi, momljaš.
Kaj želi ta častnik? –Kaj … –To je zaradi neprestanega streljanja.
Bojim se, da slabo slišijo. –Prav, prihajam.
To je Cash. –Morebiti imate prav. –Ga smete tako premikati?
Kaj, če je polomljen? –Nor, trmast bedak. S smrtne postelje v napad.
Ja, ti fantje z akademije so takšni.
Oblastni. Veš, kaj mislim? –Ja.
Semkaj, gospod.
Veličastni ste. Prestali ste pekel.
Stopite skupaj. Fotografijo želim.
Junaki Valerna.
Gina! –Zmešalo se mu je, gospod.
Kot v žganjarni smrdi. –Da, gospod,
sinoči smo morali improvizirati, zmanjkalo nam je morfija.
Dobro jutro. –Gina.
Kdo, za vraga, je to? –Sem hči … –Krajevnega kirurga, gospod.
Partizanka. V boju proti nacistom je izgubila štiri brate.
Sestra. –Sestra? –Lionel. Pomagajta mi.
Da, gospod. Veste … –Moj vlakec.
Saj poznate te italijanske sestre. –Vlakec? –Ja, njen vlakec.
To je idiom. V pogovornem jeziku to pomeni ubog ranjen vojni heroj.
To je šlo že predaleč. –Res? –Ja. Ukaži letalski napad.
Ne moremo vam dati artilerije in tankov, lahko pa vam damo
zračno podporo. To mesto bomo zravnali z zemljo.
Izgleda, da so vas dobili, major. –Kako to misliš mene?
Poveljujoči častnik ste. Najbrž so slišali ukaz za napad in vas zajeli.
Jasno? –Se ne da nič … –Tišina!
Pazite nase, major. Izgleda zloben. –Takoj dol.
Hitro! –Kar mirno, major. Najbrž vas bodo zadržali v mestu kot talca.
V mestu. Gremo. –Nič ne skrbite. Skušal bom urediti.
Ti pa zaveži. Ven.
Gremo.
Narednik, ne stori kakšne neumnosti. –Kot? –V avto!
Hitro.
Ne fotografiraj sedaj, Lumpe. Zažgi negative.
To je ukaz.
Na zdravje, Mario. Adijo.
Prišla sva do banke.
Pridi z mano.
Si prepričan? –Stokrat sem preveril zemljevid.
Točno pod trezorjem banke sva.
Celi ljubi dan te oči Teksasa opazujejo,
ne moreš jim uteči.
Vsi stojte.
V skladu s pravili boja in ker smo ostali brez sredstev
in ker smo soočeni s poraznimi
okoliščinami, smo primorani, da se predamo.
Stojte, poročnik. Naj slikam. Nasmejta se. –Prihajam.
Lionel! –Gina!
Kako si lahko umazala mojo vojaško čast? –Vsi vedo, kako se bojuješ.
Če se kdo pošteno bojuje, sem to jaz. –Utihni, prevarantka, vlačuga.
Jaz? Tvoja sestra, mama in cela družina. Stotnik Oppo? –Ja?
Tu imaš.
Vdaja je odpovedana. –Daj no, Oppo. –Ti, kača, pa utihni.
Zdaj vem, zakaj si bil z mano v kadi. Enota obrat!
Korakajmo nazaj. –Oppo, kaj je narobe s tabo?
Gospodje, rešimo našega veličastnega vodjo pred racami.
Pozdravljeni, stotnik Cash. Vstanite.
Primite ga. Kar počasi.
Ste v redu, gospod? –Jaz sem … –Kar počasi.
Kaj počneš? Pojdi stran. –Dajte no.
Kaj se je zgodilo? Ste se predali? –Kje je Potty? –Kdo? –Potty.
Major z obveščevalne. Takoj hočem govoriti z njim.
Katakombe. Če zaideš sem,
si izgubljen za vedno.
Neskončni labirint. –Zbeživa od tod.
A prej tu ni bilo luknje. –Ne.
Vidva, spravita se v luknjo. Hočem ameriškega majorja.
Zapomni si, bodi tiho. Kar sem ti povedal, je skrivnost. –Pomirite se,
Pottu ne bi namenil niti minutke.
Kaj si storil s salamo? –Kar sem storil z zemljevidom.
Kaj? –Pojedel sem jo.
Oppo, bodi razumen. V velikih težavah smo. –Ukradli ste mi Gino,
jaz pa sem vam ukradel Pottyja. –Kaj? –Majorja Pottyja.
Povedal mu bom, kaj se je zgodilo včeraj. –To je izsiljevanje. –Ja.
Izginite iz Valerna. –Narednik Rizzo,
vzemi ekipo mož in poiščite majorja. –Vzemi tega moža za talca.
Pazi, očala.
To bi moral reči. Narednik Rizzo, prosim, ne počni tega.
Tu so fotografije iz Valerna. –Daj mi jih.
Kakšen manjši upor! Mož na moža se borijo na ulici!
Kaj? Samo malo. Kateri major?
Major Pott iz G–2. –Pott je bil tu? –Ja. –Prišel je med festivalom?
Pomirite se. –O, ne. –Uležite se. –Sprosti se.
Ja, leči moram. Kaj je s Pottom? Kdaj je prišel?
Zjutraj. –Ne molči, nadaljuj. Živčen sem, če molčiš. Govori.
Najprej ste padli po stopnicah. –Ja? –Mrtvo pijani. –Padel mrtvo pijan?
Saj me ni videl? –Kdo? –Moja sestrična Harriet. Major! –Ne,
pomirite se. Ukanil sem ga. –Če ne moreš zaupati svojemu poročniku,
komu lahko? –Nato je ukazal letalski napad. Nisem vedel, kaj storiti.
Napad? Na kaj? Na nas? –V redu je. Poskrbel sem za to. Na moj način.
Dal sem ga Italijanom. –Koga? –Majorja Potta. –Italijanom.
Bila sta Rizzo in Needleman. –Onadva sta jim ga dala?
Bila sta v italijanskih uniformah. –Italijanske uniforme? O čem govori?
Ne vem. –Italijani so dobili njihove uniforme pri pokru.
Njihove uniforme so dobili pri pokru?
Sprostite se. –Sproščen sem, bolj ne bi mogel biti. –Pott misli,
da sta onadva Oppova moža. –Kaj si storil s Pottom?
V ječo smo ga vrgli. –V ječo ste ga vrgli?
Znorel bom.
Izginite iz mesta, umazani ameriški imperialisti! –Monopolisti!
Johni Wayni! –Umazanci!
Kaj se dogaja? Kaj sem storil, rekel? Kaj je to? –Kdo ve.
Oni so. Poglej, oni so. –Kaj je narobe z njim? –Kaj ni? Major Pott.
Spravi ga iz ječe. –Kdo je rekel, da je v ječi?
Torej ni? –Pobegnil je. –Življenje se mi je odvrtelo pred očmi.
Ne najdemo ga. Menda se je izgubil. –Izgubil? –V tunelih pod mestom.
Tam so bile katakombe. Menda je labirint. Več tednov tavaš okoli.
Ne bodi neumen, saj umreš. –Saj to pravim. Pott se lahko stegne.
Drži mu glavo. Ste v redu, stotnik?
V redu sem.
Bodimo razumni. Pottu nisem mogel pustiti,
da ukaže zračni napad ali reči, da smo Italijane zajeli včeraj,
a smo jim dali prost večer. Stotnik, lahko nehate? –Kaj?
Z mrmranjem. –Tako torej vzpostavljate red v moji vasi,
stotnik Cash? Nemiri in neredi. Izginite! –Očka!
Izginite! –Ni on kriv. –Moja hčerka.
Pijana svinja. –Pojdi ven. –Kako si upate izpriditi mojo hčerko?
Kaj počneš? –Lačna sem in jem. –Vedno ješ. Obleci se in pojdi. –Ne.
Naj te bo sram. Poglej se.
Sramota. –Mene naj bo sram?
Obleci se.
Na moji postelji sediš. Zakaj? –Rad bi do konca pojasnil.
Dobro. Upal sem na nadaljevanje. –Majorja Potta sem se moral znebiti,
ker se je Oppo kmalu mislil predati. Vse je bilo pripravljeno.
Nato bi osvobodili Potta. Oppo je obljubil, da bo molčal o festivalu.
Nato ste v perilu padli z balkona. –Namerno? –Sledite mi.
Oprosti, nisem hotel zmotiti. Se je Oppo predal? –Ne. Videl je Gino,
skoraj golo. –Golo? –Lionel, žal mi je.
Moj vlakec. Iti moram. Adijo. –Spravi se že ven. Ukazujem ti.
Domov moraš. –Prav, greva. –Nemogoča si.
Nato smo ugotovili, da je Pott izginil in se stepli.
Kdo? –Vsi. –To je tudi najbolj pošteno. –Nato je priletelo letalo.
So nas fotografirali? Bomo v časopisu?
Poročnik … Stotnik, sporočilo od generala Bolta.
Vaša hrabrost nas je vse navdihnila. Okrepitev ne moremo poslati.
Nadaljujte z bojem. Z mislimi smo z vami in molimo za vas.
Od tod moram. Ne morem biti celo noč tu. Prišel si noter
in lahko prideš ven. Mora obstajati pot ven. Ohrani trezno glavo.
Dekle vas je zavrglo, zato nas boste žrtvovali. –Tiho, jaz poveljujem.
Poročnik Christian. –Stotnik, želim … –Počakajte. Zadržan je.
Saj se drži. –Ste dobro? –Ja, sprosti se.
Sam lahko stojim. –Pazita, spet bo padel. –Peljal vas bom k njemu.
Stotnik Oppo. –Kaj želite? –Mislim, da se morava pogovoriti.
Nimate Pottyja. –Česa? –Pottyja. –Majorja Potta.
Nehaj, poročnik. –Našli ga bomo. Nato se boste vi predali meni.
Ne, mi bomo našli majorja in vi se boste predali meni. –Bomo videli.
Seveda bomo. Dovolj imam … –Stotnik!
Kaj počne? –Sporočilo od generala. –Kdo tukaj je pa general?
Vaša hrabrost nas je vse navdihnila. Nadaljujte z bojem. –Kaj pravi?
Vaša hrabrost nas je vse navdihnila. Nadaljujte z bojem.
Nadaljujte z bojem? Je lepo biti mojem mestu, kaj?
Stotnik Cash? –Ja? Spet je to storil. Poslušajte,
dovolj imam vaših kretenj. –Gospoda, samo malo.
Lahko nekaj predlagam? –Seveda. Reci, kar želiš, a pomni,
da bo vsaka beseda v tvoji kartoteki. –Hvala, stotnik.
Gospoda, izgleda, da smo na mrtvi točki. Nihče ne more nič,
dokler ne najdemo Potta. –Koga? –Majorja Pottyja. –Še več letal nas
bo preletelo. –Še več letal. –Če bodo fotografije kazale,
da se ne bojujemo, je konec z nami. Imam idejo.
Dokler ga ne najdemo in opravimo predaje, bomo zaigrali bitko.
Kaj govori? Nekaj govori. Zaigrali bomo bitko?
Zaigrali bitko! –Kaj pa naj storimo? –Uspelo nam bo. –Zaigrajmo bitko.
Umaknite se. Stotnik!
Kaj? –Sporočilo od generala Bolta. –Kaj hoče? –Zanima ga,
kako se odvija bitka.
Spraviva ga tja. –Smo že tam.
Le vprašanje časa je, kdaj bom prišel od tod. Res tako misliš?
Nekaterim je tu všeč, že devet dni so tu.
Ubogi možje. –Res ne moremo storiti nič? –Kaj pa predlagaš?
Pokaži mi enega vojaka, ki je prost, pa ga pošljem na pomoč.
Lahko pa jim damo letalsko podporo. Naj gredo v hribe,
pa uničimo mesto. –To sem ukazal pred tremi dnevi. Nazadnje so rekli,
da bo lažje zavzeti mesto, kot zbežati v hribe. Cash pravi,
da bi bil to samomor. In če ne odidejo, ne moremo zravnati mesta.
Ne, ne morete. –Počakati bodo morali, da zavzamemo Mesino.
Bravo!
Pojdite nazaj noter. Umri, Needleman.
To je bilo krasno, Robert. –Poročnik, poglejte to.
Kaj mislijo, da počno?
Gospa, ne bi smeli biti tu. –Stran. Posušiti moram oblačila.
Kaj želite? –Vadimo. Če pridejo letala, vi pa obešate perilo …
Pojdite stran, delo imam. –Poročnik.
Povej gospe, naj neha motiti našo vajo. –Prav.
Naprej na kraljevo hišo. Naprej! Gremo tja. Streljajte!
Zakaj kadiš? Streljati moraš. –Kako? Nimam več streliva. –Pojdi ponj!
Ne! –Kaj? Mrtev si. –To bi naj bilo podobno pravi bitki.
Potem pa padi. Od blizu te je ustrelil najboljši strelec
italijanske vojske. –Zame ne velja. Jaz nadzorujem. –Ko jaz streljam,
velja za vse. –Gospa, pustite oblačila in pojdite v hišo.
Kaj hočete? Posušiti moram obleke. –Posušite jih kasneje.
Si tokrat prepričan? –Zaupaj mi.
Precej dobro, Minow. –Bravo.
Needleman, Minow, pridita sem.
Zberite se tukaj.
Oppo, pripelji jih sem. Hvala. Vse je zelo prijetno.
Skušajmo ugotoviti, kje je šla ta polomija narobe.
Pridi sem, Oppo. Prevajaj zame.
Morda bi lahko izločili nekaj odmorov za kavo
in malo temperamenta. Stotnik Cash
bo kmalu tukaj. Vsi vemo, kaj to pomeni, kajne?
Poročnik! –Kaj hočeš, Blair?
Letalstvo prihaja, gospod. –Prekleto.
Nimamo izbire. Na svoja mesta.
Tokrat pa brez napak, Oppo. Ena kava, pa vzamem pravo strelivo.
Vsi na svoja mesta. Prostitutke, noter.
Dame, prosim, noter. Noter! Oppo!
Prosim, naredite mi uslugo in pojdite noter. –Poročnik.
Tri kilometre stran so. Prihajajo. –Ne dajaj mi idej. –Vzela mi je 6 $.
Že celo leto nisi imel toliko. –Praviš ti. –Izginita! Na mesta!
Denar hočem nazaj. –Ne vem, kje je.
Italijani še vedno branijo vas. Presenetljivo.
Neverjetno. Usoda je posredovala v obliki Valerna.
Naša kopenska divizija mora le priti in zavzeti vas,
pa bomo prekosili Američane in Angleže.
Naj gre skupina Mendelheim takoj v Valerno.
Trije neverjetni dnevi. Kaj smo dosegli?
Povedal vam bom. Založili smo majorja Potta
in ta idiot je posnel film, ki ga je režiral Cecil B. Christian,
s tremi trdobučneži in italijanskim slavnim herojem v glavnih vlogah.
V vasi je kraval in jaz sem majska kraljica.
Medtem pa se bije vojna. Ne dokumentarec, resnična vojna.
Strežejo tudi … –Nehaj. Po Siciliji se bojujejo, mi pa se igramo igre.
Dovolj imam. Razumete? Nič več iger. Italijani bodo odšli.
Danes. Sedaj. –Kaj pa major Pott, gospod?
K vragu z njim. Torej, stotnik Oppo? –Ne predamo se.
Torej se bomo borili. Kaj pravite? Borili se bomo, streljali, ubijali.
Odločite se. Čas teče.
Gremo, stotnik. Vse je v redu. Vstanite.
Stotnik Oppo. Zakaj so moji možje ujetniki? –Govorite nemško?
Ne. Vi italijansko? –Ne. Angleško? –Seveda. –Kaj hočete?
Zakaj so moji možje ujetniki? –Jaz vas vprašam isto. Družili so se
s sovražnikom. Pridružite se jim.
Niste mi zaupali vašega imena. –Polkovnik Kastorp.
Polkovnik Kastorp? –Ja? –Oppo!
Ne.
Odpeljite jih ven.
Ljubica, doma sem.
Tako je. In zato smo tu. Zaradi vas, Oppo,
vašega nogometa in festivala. –Prosim, ne kričite.
Vi pa ne živite. Ste moj albatros, moj mlinski kamen,
moj goreč bel slon. Kaj mislite o tem? –Tišje.
Ljudje gledajo. –Pazite se, prihajam!
Odreži si nogo. Uporniki, pokonci! Po dimniku dol, dol, dol.
Kaj? Kaj je to?
Moja čelada za srečo. Deček je stal na goreči palubi.
Njegova ovčica je bila bela kot sneg. Kamor je šel Barry,
je šla tudi ladja. Govori Garbo. Vzemi dva in napad na desno.
Udarite, vragi. Prinesi vodo, berač.
Nisem se predal, ker ste mi vzeli Gino. –Niste se, ker ste izdajalec.
Ja, prevarant, ovaduh, izdajalec. –Ne prepiraj se s stotnikom.
Bolan je. –Tako je. Ne prepirajte se z mano. Bolan sem.
Kaj? –Major Pott.
Čisto vsi. –Major Pott, ste …
Če me boste predlagali, ne bom bežal, če izvolili … Nazaj.
Kje Čita, kje jabolčni puding? Pošljite mi svoje revne, utrujene,
lačne … Nazaj!
Slonova bolezen. –Major Pott, vaš prijatelj sem, stotnik Cash.
Stotnik Cash?
Kaj je to, Oppo? –Del katakomb. To je najbrž soba gladiatorjev.
Stotnik Cash! –Hvala bogu. –Kaj se je zgodilo?
Videl sem Potta. Prestrašil me je. Zmešalo se mu je.
Kričal je tu po tunelu. Kaj je to, Oppo? Kam vodi?
Nazaj v središče vasi. –Dobimo se ob treh.
Pott! Poročnik, obvestiti moramo generala.
Midva greva. Ko pade mrak, začni može spravljati ven.
Kaj pa, ko nas bo le še pet? Opazili bodo. –Morali bomo tvegati.
Kolikor moreš jih spravi ven. Pomembno je, da obvestimo generala.
Dobro. –Adijo.
Tukaj bo naš štab. Častniki bodo nastanjeni zgoraj.
Najboljša prenočišča imamo. –Večerjal bom točno ob 20:00.
Pošlji mi steklenico vašega najboljšega vina. –Ja, gospod.
Tudi njo mi pošlji. –Seveda.
Ugrabiti moramo polkovnika Kastorpa. –Kaj? –Kaj si rekel? –Nor si.
To je tisti zloglasni polkovnik, ki je napadel Leningrad.
Partija nas bo nagradila. V Rusijo bomo šli.
Heroji bomo.
Zastrupili bomo vino.
–Ja!
Počakajte malo.
Hočem, da me odpeljete na rob mesta, se nato vrnete
in greste po može. Sami se ne bodo znašli. –Greva.
Hitro.
Bodite pametne, Nemci prihajajo.
Dober večer, moje dame. –Pridite. –Kako ste?
Krasna dekleta, kajne? –Pridi z mano, lepotec.
Imaš cigareto? –Ja.
Pomirite se. Bodite naravni in nasmehnite se.
Ne kot moški, kot dekle.
Prihaja. Objemite me.
Živjo, punčka.
Ljubica, govoriš nemško? –Malo. –Krasno.
Naj te ne skrbi za tvojega prijatelja, le narednik je.
Jaz sem stotnik. Čin ti da privilegije.
Brez dotikanja! –Dobra zaloga s kmetov.
Brez dotikanja! –Pojdi z mano v mojo sobo.
Rizzo, Needleman, Minow in Lumpe, v luknjo.
Nemci so dobili Casha. Do generala Bolta moramo.
Lumpe, ti prevzemi tu. Odpelji čim več mož, le da ne bo preveč očitno.
Oppa pošljem nazaj za vodiča. Pridi, Oppo.
Polkovnik, vino je tukaj. Z drogo.
Hvala.
Ne boj se, punčka.
Nič ti ne bom storil. Nenevaren sem.
Pridi sem.
Popijva nekaj. Izvoli, moj otrok.
Popijva nekaj.
Na zdravje. Na najino prijateljstvo. Heil Hitler. –Heil.
Prosim.
Ne.
Polkovnik?
Kdo je tam? Lionel.
Kaj se je zgodilo? –Ne vem. Mislim, da je mrtev.
Nekaj moraš storiti. Pobili bodo vse zapornike.
Kaj? –Zjutraj, ob zori, na stadionu. Po njegovih ukazih.
Ta …
Dober večer, polkovnik. –Dober večer.
Hvala, še malo.
Pozor!
Poslušaj, Gina in to zelo pozorno.
Sedi zraven odprtine in čakaj na Christiana. Takoj bo prišel.
Posvari ga o usmrtitvi in mu povej, da skušam priti do generala Bolta
in da naj pošlje koga drugega, če mi ne uspe. Razumeš? –Ja.
Prosim, bodi previden. –Hvala.
Torej? –Dobro. –Schultz.
Schultz in ostali, pridite hitro.
Da, stotnik?
Splezaj dol, da vidiš, kam vodi.
Bodi previden.
Ta Nemec je kot papiga. –Američan sem. –Kot jegulja je.
Gremo, Nemci!
Gina. –Christian, Oppo, končno sem vaju našla. –Angleško.
Cash je pobegnil. Do ameriškega generala gre.
Nemci bodo pobili vse zapornike. –Skrijmo se.
On je. –Lionel!
Zbudite se, Cash. –Oni so. –Naši možje so. V redu je.
Srečo imate. Vse nas hočejo pobiti. –Koliko jih bo še spravil ven?
To je vse. Eden od stražarjev je postal radoveden in nas začel šteti.
Spravi te može iz uniform. –Zakaj? –Sposodili si jih bomo.
Pomagajte mi.
Bodite tiho. –Spravimo jih gor.
Gremo. –Kaj se dogaja? –Naši so. –Ne, Nemci v naših oblekah so.
Vi trije pridite v jašek.
Vsi pojdite ven. Vsak naj pripelje enega Nemca pred zoro.
Pojdite.
Gospod Oberst.
Lionel, šla bom v hotel. Prinesla ti bom druga oblačila.
Če odkrijejo polkovnika, bo prenevarno. –Če hočeš h generalu,
bo treba tvegati. –Ne pustim ti. –Ne prepiraj se z mano. –Ne.
Lionel.
Pridi. –Lionel, počakaj. –Pridi.
Že kako uro je mrtev.
Vzemite talce.
Vittorio! Izgleda kot polkovnik Kastorp.
Zato, ker je on. –Kdo pa je bil tisti polkovnik,
ki je bil ravnokar tu? –Kam je šel, Vittorio?
Plašč. To sedaj ni pomembno. Vino je opravilo svoje.
Omamljen je.
In zelo okoren.
Ledeno mrzel je. –Nemec je. Droga ni kriva za vse.
Semkaj.
Prinesi nosila.
Previdno.
Spustite me!
Hans, kaj se dogaja?
Steklenico vina za polkovnika. Slišiš?
Pripravljen, nameri, streljaj.
Spustite krsto. Korakaj naprej.
Pol lige naprej. Tope na desno, tope na levo.
Izstreljene salve in grmenje. Poravnajte vrsto.
Ena, dva, tri O'Leary, štiri, pet.
Major Pott, jaz sem, stotnik Cash.
Pustite me pri miru. –Vstopi.
Kakšno vino je to?
Tako lepi ste in močni. –To mi je bolj všeč.
Pohiti. Ven!
Adijo.
Kaj je? –Nekdo je ubil polkovnika Kastorpa. –Kdo? –Ne vem.
Par vaščanov so privedli za talce. –Jih bodo ustrelili? –Najbrž.
Ne veste? Odgovorni ste za njih. –Ne bojte se. –Bom jaz uredil.
Jaz bom poskrbel za to, vam ni treba.
Le počakajte do naslednjih volitev.
Kaj počnemo? –Mirno.
Rizzo, kaj če nas opazijo? –Reci jim, da je pobegli ujetnik. –Točno.
Nekaj sem se spomnil. Ne govorim nemško, pa ti? –Ne. –Krasno.
Veliko sreče.
Oppo.
Neviden sem. V bistvu me sploh ni tu.
Kaj počneta tu sredi noči? Kaj se dogaja?
Odgovorita mi. Kaj je narobe z vama?
Sta oba nora? –Zeig Heil!
Snemi si čelado.
Po puške grem.
Vso srečo, fanta. –Nehaj.
Pripravite se. Čez nekaj minut se zdani.
Počasi. Je še kdo tu, Blair? –Ne, le jaz.
Greva. Zgrabi puško.
Si tokrat prepričan? –Niti osel se ne bi zmotil.
Ali pač misliš, da sem neumnejši kot osel? –Pametnejši že nisi.
Postrelite jih. Streljajte! –Stojte!
Krasno! Čestitam, major Cash. Prižgi mi. –Major, gospod?
Tako glede kariere in napredovanja rjove top. Krasno!
Začnimo s predstavo. –Ne moremo še. –Kaj?
Ne moremo. Italijanski vojaki nočejo oditi. –Spet?
Nočejo oditi. –Imam oboroženo divizijo, ki rada strelja
in pravi, da bolje, da odidejo. –Oprostite, gospod. Skrivajo se.
Glasneje. Prisegel bi, da si rekel, da se skrivajo. –Tako je.
Ne bodo odšli, dokler jim ne pripravimo zabave. –Kaj?
Zabavo, gospod. –Cash, si znorel?
Kako to misliš, zabavo?
Kako ste, gospod? –Rada bi vam predstavila Gino Romano,
mestno zgodovinarko. –O vsem vam bo povedala. –Dober večer.
Dober večer. Italijansko govorite. Bravo! Očka.
Izvolita, posebno in postarano. –Vam je všeč naše vino?
Zelo.
Na zdravje. –Zelo lepa zgodovinarka ste.
Krasne oči imate. –Hvala. –Modre kot arktične luči.
Ne, rjave so. –Pravico imam imeti svoje mnenje o tem. Čin …
Ti da privilegije, kajne, Max?
Modra me spomni na Auroro Borealis. –Kdo pa je to?
Aurora Borealis je bila erotična plesalka.
Poznal sem jo v Chicagu.
Pokesajte se, neumneži, pokesajte. Belec govori z razcepljenim jezikom.
Brzdajte se. Kinkaid vam ne bo več dostavljal pušk.