Poglej, Howard. Se spomniš tipa z zlatim klobukom?
Ja, z ropa vlaka.
Mislijo, da smo odšli.
Nekateri bodo želeli nazaj, drugi bodo hoteti ostati
in uporabiti prostor kot štab za ropanje vasi.
Ne bi kar začeli streljati?
-Postrelimo jih, kolikor jih lahko. -Ne, počakajmo.
Mi smo federales.
Veste, zvezna policija.
Če ste policija, kje imate značke?
Značke? Ne nosimo jih.
Ne potrebujemo jih.
Ni mi treba kazati ušivih značk.
Raje ne hodite blizu.
Nič hudega vam nismo hoteli.
Zakaj ne poskušate biti bolj prijazni?
Dajte nam puško in dali vam bomo mir.
Potrebujem jo.
Vrzite tisti kos železa sem.
Pobrali ga bomo in odšli.
Pojdite brez moje puške in to hitro.
Prav.
Poslušaj, amigo, narobe si razlagaš.
Tvoje puške nočemo zastonj. Radi bi jo kupili.
Imam zlato uro z zlato verižico,
izdelano v vaši državi.
Ura in verižica sta vredni vsaj 200 pesov.
Zamenjam ju za tvojo puško.
Raje vzemi. To je dobra kupčija.
Ti obdrži uro, jaz bom pa puško.
Obdržal jo boš? Res? Je ne bomo dobili?
Ti bom že pokazal.
Je kdo ranjen?
Očitno smo dobili to rundo.
-Tip z zlatim klobukom, ni to... -Tudi midva sva ga prepoznala. Ropar vlaka.
-Mogoče imajo dovolj. -Dvomim.
Zdaj ko vedo, da imamo štiri pištole, bodo še bolj odločni.
-Kaj bodo zdaj poskusili? -Pojma nimam. Le čakamo lahko.
Cody, si v redu?
Mrtev je.
V vrat so ga zadeli.
Ena pištola manj.
Smešno, sekajo drva za tabor.
Če prav mislim, ni njihovo početje nič smešno.
-Kaj pa počnejo? -Delajo premične barikade.
Star indijanski trik.
Plazijo se in porivajo barikade. Ne vidiš, kam streljaš.
Svoj delež rudnika bi zdaj takoj zamenjal za nekaj ročnih granat.
Pojdita na svoja položaja.
Odhajajo.
-Kaj misliš o tem? -Toliko veš kot jaz.
Morda bi nas radi izvabili ven.
Ne bi rekel. Niso dovolj dobri igralci.
Partner, tu zgoraj.
To je čudovit prizor.
Zvezni policisti. Poglejta jih. Vsakega bi poljubil.
Vaščani so jim najbrž povedali, da so razbojniki namenjeni sem.
Zakaj ne počakajo tukaj in se borijo?
Ker policisti poznajo vse trike.
Z nami za njimi in policisti pred njimi bi bili brez možnosti.
Ujemite jih in jih pokončajte.
Prežvečite jih in ne izpljunite. Pogoltnite jih.
Kako sem srečen.
Po pravici povedano, sem že obupal.
Me prav zanima, kdo je.
In če ima sorodnike.
In kaj, če jih ima?
Poglejmo njegove stvari.
Nekaj sto pesov.
James Cody. Iz Dallasa v Teksasu.
Tudi pismo je iz Dallasa. Najbrž od doma.
Najbrž je to njegovo dekle.
Ni slaba.
''Dragi Jim: Tvoje pismo je pravkar prispelo.
''Zelo mi je odleglo, ko si se javil po toliko mesecih...
''...molka.
''Seveda se zavedam,
''da v divjini ni veliko nabiralnikov,
''kamor bi lahko odvrgel pismo.''
Raje ti preberi.
''Toda to mi ne preprečuje, da me ne bi skrbelo zate.
''Mali Jimmy je v redu, a pogreša očka skoraj toliko kot jaz.
''Vseskozi sprašuje: 'Kdaj bo očka prišel domov?'
''Rekel si, da če tokrat ne odkriješ pravega bogastva,
''ne boš šel več.
''Ne morem ti povedati, kako mi srce zaigra
''ob teh besedah, če seveda resno misliš.
''Zdaj ti lahko povem,
''da noben zaklad,
''ne glede na velikost, ni vreden bolečin ob teh dolgih ločitvah.
''Pokrajina je zdaj posebej lepa.
''Pomlad je bila idealna. Prijetna deževja in komaj kaj zmrzali.
''Sadno drevje cveti.
''Zgornja orhideja je ognjeno rdeča,
''spodnja pa snežno bela.
''Vsi se veselijo dobrega pridelka.
''Upam, da se boš vrnil pred obiranjem.
''Seveda upam, da boš končno našel zlato.
''Skrajni čas je že,
''da se nama nasmehne sreča.
''Če se pa slučajno ne bo,
''vedi, da sva že našla prave življenjske zaklade.
''Vedno tvoja, Helen.''
Pokopljimo ga.
Ni preveč dobro. Ne tako kot včeraj.
Vesta, kaj mislim? Od zdaj ga bo vedno manj.
Pobrali smo vse zlato v tej gori.
Koliko smo ga zbrali do zdaj?
Ne toliko, kolikor smo želeli. Ne 40.000 $.
Pripravljen sem spustiti mejo.
Imamo več kot 35.000 po osebi. Morali bi biti več kot hvaležni.
Končajmo, spakirajmo in odidimo.
Kar se mene tiče, čim prej, tem bolje.
Nočem, da dama čaka.
En teden bomo zasipavali rudnik in goro spravljali v red.
Kaj bomo storili gori?
Naredili jo bomo tako, kot je bila prej.
Ne razumem.
Zaceliti moramo rane, ki smo jih prizadejali.
Le tako ji lahko izkažemo hvaležnost za dano bogastvo.
Če mi nočeta pomagati, bom pač opravil sam.
O gori govoriš kot o ženski.
Do mene je bila veliko bolj prijazna kot katerakoli ženska.
Ne skrbi, stari. Seveda ti bom pomagal.
To je vse.
Vsak bo skrbel za svoje osle z zlatom.
Pridita.
Zbogom, gora, in hvala.
Ja, hvala, gora.
Razmišljal sem o njej.
Codyjevi vdovi in sinu.
Veš kaj?
Morali bi jima dati četrtino, kot če bi bil od začetka naš partner.
Četrtino zlata?
-Tako je. -Si nor?
Če ne bi bilo njega, gore ne bi zapustili živi.
Vprašaj Howarda.
Mrhovinar bi obogatel z nami.
Lahko bi jo skupil eden izmed nas.
A je ni. Naša sreča in njegova smola.
Karkoli bosta že storila, jaz mu bom dal četrtino.
Imam več, kot potrebujem. Pol mojega deleža bo več kot dovolj.
Četrtino? Prav.
Najbrž sta se rodila na verskem srečanju.
Družbo imamo.
Počasi, fanta.
Kavo.
Dajta jim tobak.
Mi damo njim naš tobak, oni nam njihovega. Ne razumem.
Zakaj ne bi vsak pokadil svojega?
Vzemi ga nekaj in se jim zahvali.
Nekaj bi radi.
Rabijo čas, da preidejo k bistvu.
Indijancem se ne zdi vljudno, če takoj poveš, kaj bi rad.
Imajo časa na pretek?
Njegov sin je padel v vodo in potegnili so ga ven.
-Ni mrtev, a noče priti k sebi. -Smola.
Šel bom pogledat fanta.
Kmalu se vrnem. Najbrž pred jutrom.
Popazita na moje zlato, medtem ko me ne bo.
Tekilo.
Pomagalo je umetno dihanje in nekaj taborniških zvijač.
Šlo je bolj za šok kot utopitev.
Ni pogoltnil veliko vode. Mogoče mu je med potapljanjem vzelo sapo.
Kako so Indijanci vedeli, da smo v tem delu gozda?
Ne sprašuj me, kako, a ko si blizu njihovih vasi, preprosto vedo.
Kaj je?
Vztraja, da se vrnemo v njegovo vas kot gosti.
Reci mu, da naj pozabi na to. Da nam ničesar ne dolguje.
Če nam ne odplača dolga, bodo svetniki jezni.
To je resna zadeva.
Bojim se, da nas bo vzel s sabo, tudi pod prisilo, če bo treba.
Prepusti meni.
Počakajta malo. Ne moreta si izboriti poti iz tega. Spravita orožje.
Vsi Indijanci nam bodo sledili. V pol ure bomo skalpirani.
Kaj je rekel?
Za vaju mu je vseeno, a jaz moram z njim.
-Samo tebe hoče. -Očitno.
Potem pa pojdi z njimi.
Ostani nekaj dni in počakala te bova v Durangu.
-Kaj pa moje zlato? -Vzemi ga s sabo.
Če ga najdejo, lahko pozabijo, da je njihov gost, in ga ustrelijo.
Kaj pa naj? Naj ga odvržem?
Lahko ga vzameva s sabo in te počakava v Durangu.
To je očitno edina rešitev.
Najbrž se boš spomnil tega, ko boš naslednjič hotel storiti dobro delo.
Mogoče mi bodo potem dali konja.
Potem bom le dan ali dva za vama.
To bo sijajno. Srečno, Howard.
Ja, obilo sreče.
Brez tebe nama bo dolgčas. Moj učitelj verouka je pravil:
''V tem žalostnem življenju se moraš naučiti preboleti razočaranja.''
Hitro se nama pridruži.
Pazi se indijanskih dam. Menda so kar pametne.
Kakšna skvo te bo še oženila.
Mogoče bom storil ravno to. Si izbral lepo skvo in jo oženil.
Lahko jih je oblačiti, hraniti in zabavati. Pa še sitnarijo ne.
Adijo, partnerja.
Se vidimo v Durangu.
Niso vedno njegovi osli tisti, ki nočejo hoditi v koloni,
zaidejo s poti in s tovorom zadevajo ob drevesa in skale?
Ko bi le zašli dovolj daleč in padli v 600-metrski prepad.
Zakaj si se ponudil, da mu boš pazil zlato?
Saj bi zmogel sam.
Vedel je, kaj počne, ko nama ga je dal.
Zelo bistro od njega, kaj?
Zakaj bi se pritoževala nad starim? Nič ne bo pomagalo.
Prihrani sapo za naslednji del poti.
Tukaj bom prespal.
Če hočeš naprej, tudi prav, a vzemi njegove osle s sabo.
Jaz nisem odgovoren zanje.
Zgodaj je. Pred temo lahko narediva še okoli 8 km.
Nihče ti ni ukazal, da ostani tu. Lahko narediš še 30 km, če želiš.
Ukazal?
Ti?
Kdo komu ukazuje?
Govoriš, kot da si ti glavni.
Mogoče si ti, a bi te rad slišal.
Prav, če ne moreš naprej.
Kdo to pravi? Ne spravljaj me v smeh.
Lahko grem štirikrat dlje kot ti.
Ampak nočem. Če bi hotel, bi šel, a nočem.
Zakaj vpiješ?
Nekaj sva začela in morava tudi končati.
Tukaj se bova utaborila.
Bogve, kaj zdaj počne stari.
Najbrž jé pečenega purana in pije tekilo.
Danes sva se morala prvič znajti brez njegove pomoči.
Ko se bova enkrat navadila, bo lažje.
Kako daleč je železnica?
-Malo v zračni črti. -Saj ne znava leteti.
V dveh dneh lahko prideva do prelaza,
nato pa bo še tri ali štiri dni do železnice.
Če seveda na poti ne bo kakšnih ovir.
Kaj je tako smešno, Dobbsie?
Mi boš pojasnil?
Pojasnil? Jasno.
Jasno.
No, povej. Kaj je tako smešno?
Razmišljal sem, kakšno neumnost je naredil stari,
-ko nama je prepustil zlato. -Kako to misliš?
Mislil je, da bova delala namesto njega.
-Mu bova že pokazala. -Na kaj namiguješ?
Ne razumeš? Vse je najino.
Sploh se ne bova vrnila v Durango.
Ne sledim ti.
Ne bodi tako naiven. Od kod si se vzel?
Da bo tepcu, kot si ti, popolnoma jasno,
vzela bova njegovo zlato, šla proti severu in butca pustila brez cvenka.
Hecaš se, kaj? Gotovo ne misliš resno.
Fred C. Dobbs vedno misli resno.
Dokler sem jaz tu, se ne boš dotaknil njegovega zlata.
Dobro vem, kaj nameravaš.
Hočeš vzeti vse zase in me izločiti.
Ne, do starega sem pošten, kot bi bil s tabo, če te ne bi bilo tu.
Nehaj moralizirati. V tej divjini zveniš zelo trapasto.
Dobro te poznam.
Dolgo sem te sumil in zdaj vem, da sem imel prav.
-Kaj si sumil? -Ne boš me ukanil.
Prebral sem te.
Dolgo časa si načrtoval, da bi se me znebil ob prvi priložnosti
in me zakopal v goščavi kot psa,
potem pa bi vzel ne le starčevo zlato, ampak tudi mojega.
Ko boš na varnem v Durangu, se boš nasmejal ob misli,
kako naivna sva bila s starcem.
Še en gib proti meni in sprožil bom.
Zdaj pa dvigni roke. Daj, dvigni jih!
Imam prav ali ne?
Ti in tvoje pridige o varovanju tuje lastnine.
Ti. Vstani in prenesi kot moški.
Vstani!
Spusti.
-Zdaj so vloge obrnjene. -Ja.
Poslušaj me...
Povsem se motiš.
Nikoli te nisem nameraval oropati ali ti storiti kaj hudega.
Kot sem rekel,
tvoje zlato bi branil kot tisto od starega.
Če misliš resno, mi vrni pištolo.
Prijatelj moj.
Ne bi bilo bolje, če bi se ločila jutri ali celo nocoj?
-To bi ti res ustrezalo, kaj? -Zakaj bolj meni kot tebi?
Da bi lahko zaostal, se mi priplazil za hrbet in me ustrelil.
Prav, jaz bom šel prvi.
In me počakal v zasedi?
Zakaj te potem nisem ubil kar zdaj?
Povedal ti bom. Ker si strahopetec.
Nimaš dovolj poguma, da bi me ustrelil, ko ti gledam v oči.
Če res tako misliš, potem te moram vsak večer zvezati.
Takole bova. Sklenila bova stavo.
Trikrat 35 je 105.
105.000 $ stavim, da boš zaspal pred mano.
Pojdi na začetek kolone!
Vstani!
Zdaj so vloge obrnjene in sprememb ne bo več.
-Kakšne vloge... -Zadevo bom zaključil kar zdaj.
Ne boš mi več ukazoval, kot si mi danes.
-Me boš umoril? -Ne, to ne bo umor. Zmotil si se.
Rešil si bom življenje, za katerega bi me ti prikrajšal, ko te ne bi gledal.
-Stari te bo ujel. -Res?
Tudi za to imam odgovor. Veš, kaj mu bom rekel?
Da si me privezal k drevesu in pobegnil z vsem zlatom.
Iskal bo tebe in ne mene.
Vstani in korakaj. Jaz sem korakal, kot si ti hotel, zdaj bova obrnila.
-Kam pa? -Na tvoj pogreb.
Zmigaj se.
Vstani. Zaspan?
Kmalu boš trdno spal.
Mogoče ga nisem ubil.
Mogoče je samo omahnil in padel, ne da bi ga zadel.
Obdrži jo, saj je tako tvoja.
Ne, ne bodo ga našli.
Takoj zjutraj ga bom zakopal.
Ogenj
bolj slabo greje.
Vest.
Kakšna reč.
Če verjameš, da imaš vest, te bo glodala do konca življenja.
Če pa ne verjameš, da jo imaš,
kaj ti lahko stori?
Od tega nesmiselnega govorjenja mi je kar slabo.
Morda bo bolje, da ga kar pustim.
Malo verjetno je, da ga bo kdo našel.
Čez en teden ga bodo že pojedli mrhovinarji in mravlje.
Ne vem, kaj me je prijelo. Je bil to res tiger?
Ne.
Kaj če ima res odprte oči in me bo gledal?
Najbolje, da čim hitreje pridem do železnice.
Osel.
Bolje, da ga nisem zakopal.
Prav sem storil.
Morda bi moral zakopati njegova oblačila,
njega pa pustiti mravljam in mrhovinarjem.
Mrhovinarji!
Če bi jih kdo videl krožiti, bi vedel, da je tam nekaj mrtvega.
Mrhovinarji ga še niso opazili.
Srečo imam.
Curtin!
Kje si?
Zbrati se moram. Ne smem izgubiti glave.
Tukaj ga ni, o tem ni dvoma.
Že vem. Tiger.
Točno. Tiger ga je najbrž zvlekel v brlog.
Kmalu ne bodo ostale niti kosti.
Narejeno, kot bi načrtoval.
Zavedel sem se sredi noči.
Pištola je ležala poleg mene.
Najbrž jo je pustil tam, da bi bilo videti kot samomor.
Mislil sem, da se bo vrnil zjutraj in preveril, če še migam.
Hotel sem ga počakati in ustreliti,
a sem bil v takšnem stanju, da bi ga lahko zgrešil,
zato sem se raje odplazil kot zastrupljen pes.
-Pomiri se, preveč govoriš. -Ne skrbi zame.
Izvlekel se bom, samo da se mu maščujem.
Očitno je g. Dobbs vzel vse zlato in jo mahnil proti severu.
-Ja. -Ne smeva ga preveč obsojati.
Kako to misliš?
Ni ravno morilski tip.
Skoraj tako pošten je kot vsak človek.
Napaka je bila, da sem vaju pustil sama v divjini
z več kot 100.000 $ zlata.
To je zelo mikavno, partner.
Hladnokrvno me je ustrelil.
Ko sem bil že na tleh, me je ustrelil še enkrat.
Če bi bil mlad in sam z enim od vaju, bi tudi mene zamikalo.
Morda ne bi podlegel, vendar bi me zamikalo.
Takole. Skoraj nov si.
Zdaj pa poiščiva tatu in najino zlato.
Ne bodo mi dali le konja, ampak tudi spremstvo.
-Ti ne greš. -Kdo to pravi?
Ne bi zdržal napornega jahanja.
-Ne boš me pustil tukaj. -Poglej se.
Čisto brez moči si. Ne skrbi, pazil bom na najino blago.
Grem.
Očitno res.
Osel!
Imate kakšno cigareto?
Ne. Imam malo tobaka,
če bo dovolj.
Nimate papirja za zvijanje?
Papir?
Izvolite.
-Greste v Durango? -Ja.
Tja sem namenjen.
Prodati moram osle.
Dobiti moram nekaj denarja. Brez prebite pare sem.
Vžigalice?
Tudi mi potrebujemo denar.
Ja. Potreboval bi dobrega gonjača mul,
morda celo dva ali tri.
Koliko plačate?
Dva pesa.
Seveda ne morem plačati vnaprej.
Šele v mestu bom dobil denar.
Vas ne poznam od nekod?
Morda vas poznam.
Mislim, da ne.
-Ste sami? -Ne.
Nisem sam.
Z mano so prijatelji na konjih.
Kmalu bi morali priti.
Smešno.
Človek z nekaj osli povsem sam v deželi razbojnikov
in za njim prijatelji na konjih.
Vaši prijatelji morajo biti daleč za vami.
Pablo ne vidi prahu njihovih konj.
Povem vam, da bodo kmalu tu.
Vem, kdo ste. Tip iz luknje.
Tisti, ki nam ni hotel dati puške.
Prvič vas vidim.
Kaj imate v torbah?
-Izgledajo kot živalske kože. -Ja.
Točno to so.
Z njimi boste veliko zaslužili.
Ja.
Mi res nočete pomagati z osli?
Gremo.
Proč od mojega osla.
Mi lahko za osle iztržimo toliko, kot bi dobili drugje.
Proč od mojega osla.
S tem ne boste prestrašili niti bolne uši. Lahko ustrelite le enega,
on pa ne bi imel veliko proti. Tako ali tako ga lovi zvezna policija.
Kaj boste s pištolo?
-Tvegali bomo. -Umaknite se.
-Streljanje. -Salva. Najbrž usmrtitev.
-Dobbs je mrtev. -Kaj?
-Razbojniki so ga ubili. -Kaj pa naše zlato?
-Kaj? -Pravi, da je roba v njegovi pisarni.
-Ni ga tukaj, Howard. -Pomiri se.
Kaj?
Razbojnike je slišal govoriti, ko so čakali na usmrtitev.
Mislili so, da so bile med kožami skrite vreče peska,
da bi kože tehtale več, ko bi jih Dobbs prodajal.
Kje so?
V ruševinah zunaj mesta. Pridi.
Severnik je.
Smej se, Curtin, to je velika šala,
ki si jo je na najin račun privoščil Bog, usoda ali narava.
Kdorkoli ali karkoli je že bilo, imelo je smisel za humor.
Zlato se je vrnilo tja, kjer smo ga našli.
Za tako šalo se je splačalo garati 10 mesecev!
Kaj pa zdaj, Howard?
Kot vrač sem preskrbljen.
Imam tri obroke na dan, pet, če hočem,
streho nad glavo in pijačo, ki me pogreje.
Častili me bodo, hranili in imeli za svečenika,
ker jim bom govoril, kar bodo hoteli slišati. Za vrača je treba biti rojen.
Obišči me kdaj.
Celo ti boš snel klobuk, ko boš videl, kako me spoštujejo.
Predvčerajšnjim so me hoteli imenovati za zakonodajno telo.
Za celo zakonodajno telo!
Ne vem, kaj to pomeni. Mislim, da višje časti sploh ne poznajo.
Ja, preskrbljen sem do konca življenja.
Kaj pa ti? Kaj nameravaš?
Pojma nimam.
Mlad si. Dovolj časa imaš, da odkriješ tri ali štiri zaklade.
Najhujša stvar ni tako slaba, ko se zgodi.
Niti pol tako slaba, kot prej misliš, da bo.
Zdaj nisem nič na slabšem kot v Tampicu.
Izgubil sem samo 200 dolarjev.
Zelo malo v primerjavi z Dobbsiejem.
Te mika kakšen poseben kraj?
Ne, vseeno mi je.
Lahko obdržiš moj delež od prodaje oslov in kož,
če boš z njim kupil karto do Dallasa. Obišči Codyjevo vdovo. Bolje od pisma.
Poleg tega pa je julij in obiranje sadja.
Kaj praviš?
Velja.
Pojdiva.
-Zbogom, Curtin. -Zbogom, Howard.
-Srečno. -Enako.