Александър Балуев Сергей Маковецки
Внимание! Лейтенант Юнгер, приберете хората си!
Всички в укритието! Бързо! Пригответе се за стрелба!
Андрей Краско Марат Башаров
Стрелят по девети форт.
Когато миналата година обстрелваха фортовете под Лиеж с Голямата Берта,
белгийците се предадоха на третия ден.
Обзалагам се, че руснаците няма да издържат и два.
Пети! Пети форт! Дайте ми генерал Григориев!
Има връзка! - Какво?
Има връзка!
В ролята на генерал Григориев Александър Пашутин
Семьон Стругачов
Ало! Пети! Пети! Говори, девети!
Дайте ми генерал Григориев, няма да удържим дълго!
Немците откриха огън с обсадни оръжия, това е Голямата Берта!
Ало! Ало!
ГИБЕЛТА НА ИМПЕРИЯТА
АДАШЪТ НА ИМПЕРАТОРА филм четвърти
Сценарий: Леонид Юзефович и Владимир Хотиненко
Оператор: Иля Дьомин Художник: Константин Мелников
Здравейте, господин Флейшман.
Добър ден, господин капитан.
Имам един въпрос към господин капитана. Може ли?
Заповядайте. Може дори два.
Казват, че Ковенската крепост е капитулирала. Вярно ли е?
Откъде го измислихте? - Дойде началникът й.
Генерал Григориев?
Да, господине. Наистина, той се нарече с друга фамилия.
А вие защо решихте, че е той?
Веднага го познах. Такъв виден мъж, истински руски пехотинец!
Живя преди месец в хотела, имам добра памет.
А къде е сега? - Дадох му хубава стая.
Дайте ми комендатурата.
Вилно, 23 август 1915 г.
Генерал Григориев, отворете.
Отворете, генерал Григориев!
Разбийте вратата.
Генерал Григориев!
Говорете по-силно, не чувам добре.
Вие генерал Григориев ли сте?
Аз съм генерал Григориев. А ти кой си?
Капитан Нестеровски. Разузнаване на 10-та армия.
А, разузнавачи... Мамка ви!
Немците имат разузнаване! Удариха точно в целта!
Какво имате предвид?
Те имаха схема на укрепленията ни.
Какво? Изпуснахте случая?
А сега търсите виновни?
Махай се оттук!
Изоставихте крепостта ден преди капитулацията й.
Арестуван сте.
Сега ще напиша писмо на жена си. Защо стоите тук, капитане?
Искате да видите как ще си пръсна мозъка ли?
Вече имахте такава възможност.
Там беше ад, капитане.
Там всичко...
беше така...
Всичко беше така...
Чакам ви долу в колата. Ваше високо превъзходителство.
Петроград, 23 август 1915 г.
Здраве желая!
Нещо със Саша? - Не, нищо.
Отивам във Вилно, искаш ли да предам нещо?
Да, той трябва да е там, ще ти дам адреса, прати му телеграма.
Миша?
Здравейте, чичо Серьожа. Ура! В атака! Пленен сте! Горе ръцете!
Миша, мирясай! Ето. Това е адресът и писмо от мен.
Мирясай и седни да пишеш на татко, чичо Серьожа утре отива при него.
Ура! Ще му пиша и ще му нарисувам нещо.
Пораснал е. Гласът му е по-плътен. - Да. Такъв хулиган, ужас...
Наистина, пее в детския хор.
Ох, защо те държа на вратата?
Не ти предложих чай, не поздравих... Искаш ли?
Не, имам много работа преди заминаването.
Миша, рисувай по-бързо. Чичо Серьожа бърза.
Нищо, имам още няколко минути.
За Льоля ли искаш да питаш?
Е, какво сега?
Не се притеснявай, ние сме приятелки. Вече трета седмица няма писма от нея.
Това мълчание ме плаши.
И на теб ли не пише? - Не.
Сигурна съм, че с Льоля всичко е наред.
Иначе щях да знам...
Моля се за тях всеки ден.
Господин Зеленски, който и да победи,
независимостта на Полша ще се възстанови, но в какви граници...
Здравейте. - Добър ден.
Полек, бутилка "Зелдерски".
Ако немците спечелят войната,
Виленски окръг ще влезе в Германската империя.
Немците искат да ги изселят оттук.
Ще дадат земите ни на немски колонисти от Поволжието.
Но нали много поляци искат поражението ни?
За европейските империи ние сме второкласна държава.
Няма второкласни държави.
Заповядайте, господа. - Благодаря.
Благодаря, Полек.
Редактор сте на "Виленски куриер", най-популярния вестник тук.
Може ли да публикувате в хрониката... това съобщение?
Янек, сложи това в утрешния брой в колонката на хрониката.
Господин редактор, що за глупост? Тук не стават земетресения!
Преди и аз мислех така, но сега всичко се промени.
Явно и самата природа е изморена от войната.
Добър ден. - Здравейте, господин Зеленски.
Заповядайте.
Аз ще я взема. - Благодаря.
Няма свободни стаи, ще живееш в моята.
Санкт Петроград, абсурдно име.
Зад ъгъла пък има пералня, нарича се руско-френско-английска,
носи името на белгийския крал Албер.
А чул ли си за абсурда в литовския полк?
Чух.
Пристигнах точно по този повод.
Трябва да призная, срамна история. Празнували празника на полка в аванс.
На верста от предната линия. Напили се, а немците атакували.
Никой от офицерите не оцелял.
Как мислиш? Съвпадение или някой е предупредил немците?
Дявол знае, мътна работа, няма кого да попитаме.
Отведоха в тила остатъците от литовския полк.
Наоколо е хаос, не можеш да му хванеш края. Макар че...
Ало? - Дежурният.
Четиринайсети? - Тъй вярно!
Воронин! - Воронин слуша.
Николай Фьодорович? - Тъй вярно!
Нестеровски. Искам да знам има ли в лазарета
някой от литовския полк.
Ще ви уведомя след половин час. - Добре.
Обеща да се обади след половин час.
А ти какво правиш тук?
Ванда Браневска.
Хм... Значи затова Олга се оплаква, че не й пишеш?
Няма на света царица, по-прекрасна от бурската девица.
Тя е мой агент. - М-да, да...
Нищо повече. - Коя е тя?
Полска патриотка. Мрази немците, нас също, но по-малко.
Сега е в Ковно, задачата й е да убеди немското разузнаване,
че е свързана с полска диверсионна група от нашата страна на фронта.
А съществува ли наистина такава група?
Ами поне аз не знам нищо такова.
А ето, немската агентура работи както трябва.
Резидентът им е тук, във Вилно.
Надявам се, че немците ще му съобщят за твоята Ванда?
Грехота е, но се надявам.
Ковенска крепост, 25 август 1915 г.
Госпожо Браневска? Какво искате от нас?
Напълно съм откъсната от приятелите си.
И ако ми помогнете да се свържа с тях,
можем да обединим усилията си.
Как ще докажете, че организацията ви наистина съществува?
Подготвили сме някои диверсии.
Ще бъдат осъществени в най-скоро време.
Най-голямата от тях е взрив в складовете за боеприпаси в Сморгони.
Да допуснем... А аз как ще науча за това?
Нали имате информатори във Вилно?
Добре, а те как ще научат? - От вестниците.
Да не би руснаците да са отменили военната цензура?
Мислите ли, че руснаците ще пишат
за взрив в склад за боеприпаси по вестниците?
Ние, поляците, сме овладели до съвършенство езика на Езоп.
Нестеровски. - Воронин.
Да? - Докладвам.
Записвам.
Длъжник съм ви.
Подофицер Лежко. Телефонист.
Бил ранен, преди седмица е изписан от болницата.
Изпратен е в нижегородския полк, телефонистите винаги не достигат.
Позицията му е под Троки.
С къс напад, мушни! Раз, два!
С дълъг напад, мушни! Раз, два!
С къс напад, мушни! Раз, два!
С дълъг напад, мушни! Раз, два!
Да. Времето беше като сега, благодат.
Всички офицери се събраха на поляната, сапьорите сковаха маси.
Докараха мезе и вино от Вилно.
Започнаха да държат речи за царя, за победата. Това, онова...
Не мина и час и почнаха да стрелят. Всички наскачаха, но беше късно.
Немецът бие, не можеш го спря. Изтрепаха народа, мен ме раниха,
свестих се през нощта. Вдигнах се и отидох при своите.
Аз мисля... мисля, че сред нас има предател.
Значи немците са знаели, че на предна линия няма офицери.
Точно така. Много гладко атакуваха.
Момчета, вижте какво лети.
Краставичка лети, братлета, ей Богу!
Това е цепелин! - Немци!
Заповядайте, поръчката ви.
Говорих с този Лежко.
И той мисли, че някой е предупредил немците.
Днес ми докладваха за още един оцелял по чудо.
Поручик Ардашев, лежи в лазарета до църквата "Света Анна".
Заповядайте.
Литовско национално блюдо, поръчах го специално за теб.
Тези неща се наричат цепелини. - Вкусно е.
Много. Вчера под Троки немски цепелин
бомбардира батарея от нашите десетдюймови.
Как се оказаха там? Те са оръдия на бреговата артилерия.
Ами там е работата.
А какъв зор беше да се докарат тези машини от Балтика.
Нямахме никаква полза от тях.
На 10 версти от предната линия.
Май някой пак е казал на немците.
А какво, ако този, когото търсиш ти и този, когото търся аз...
Са едно и също лице? Възможно е. - М-да, да.
Един от агентите ни се намира сега зад фронтовата линия.
Задържали са го в гората, зад фронтовата линия.
Псетата са намерили пробив през руските позиции.
Разбирам. Благодаря, Хайнц.
Ти руски шпионин ли си? - Да, господине.
Знаеш ли, че може да те разстрелят?
Майко божия, не знаех.
Свещена простота...
Не си ли чувал, че шпионите понякога ги разстрелват?
Господине, това е глупаво.
Ако руснаците хванат от вашите, веднага ги превербуват.
О, какви сложни думи знаеш. Колко ти плащат?
Зависи за какво питате. - За разузнаването.
Средно по 30 рубли.
Хм... 30 рубли... И за тези пари рискуваш живота си?
А искаш ли да заработиш 200? - Да.
Сестро, тук има ли ранен от литовския полк, поручик Ардашев?
Да, има такъв.
Серьожа?
Серьожа... - Лена, ти ли си? Льоля...
Не, не, не. Не ги целувай, Серьожа.
Изгорени са с йод.
Три седмици без писма, не знаех какво да мисля, полудях!
Млъкни.
Господи, Серьожа, колко се радвам!
Вчера войничетата донесоха едно буренце.
Знаете, в землянките и бурето е мебел, може да се използва за маса.
Били за гъби в гората и го видели. Веднага се досетих какво е.
Бурето нямаше нито дъно, нито капак. Заповядах веднага да го върнат.
Ето.
И там, и тук е празно. Държи се само на обръчите.
Немците използваха такива бурета на Западния фронт.
Разбирате ли с каква цел? - Ако трябва да съм честен, не.
Видяхте ли телените мрежи?
Пускат по тях електрически ток.
Разбрах. Бурето може да се сложи между мрежите
и да се пропълзи през него.
Довечера ще сложа тайно двама бойци на пост.
Денят на гвардията си е ден на гвардията. Знаете, традиция.
Не бива да има гвардейски полк без традиции.
В общи линии, когато немците дойдоха, всички бяхме порядъчно пияни.
Сух режим, виното е забранено.
Откъде се взе? - От Вилно.
Кой ги докара? - Капитан Зотов от щаба на полка.
Къде е той сега? - Убиха го.
Промушиха го с щик пред очите ми.
Все пак, опитай се да си спомниш,
Зотов не е ли споменал кой му е осигурил виното?
Ами има отдел в щабния блиндаж, Зотов говореше по телефона,
не помня с кого, но помня, че каза:
Ако, казва, този императорски адаш ми прати вкиснато вино,
ще го изкормя.
Императорски адаш?
Да. Може да е било адаш на императора, не помня точно думите му.
Слушай, Петро. - Какво има?
Ще ми сипеш ли тютюнец? - Нямам.
А какво пушиш? - Мъх.
А пък мирише на тютюн. - Смърди на тютюн, ама е мъх.
А мъх ще ми сипеш ли? - Не.
И защо? - Нямам, изпуших всичко.
И защо пазим тази бъчва?
Нито дъно, нито капак... Притрябвала е на някого.
Повтори къде и кога трябва да го срещнеш. Внимавай.
В събота, до "Света Анна", между 5 и 6 вечерта.
С ябълка в лявата ръка, ще дойде човек да иска писмо,
а аз ще ви донеса отговора. За това ми обещахте 200 марки.
Премислих.
Така ли? - Да. 250.
Благодаря. Може ли разписка?
Разписка, че обещавате да ми платите 250 марки.
Ти си фокс... на руски пройдоха. Дръж. - Добре, пройдоха.
След две седмици войските ни ще влязат във Вилно.
Ако ни измамиш, ще те намерим и ще те разстреляме.
Господа, недейте... - Може ли да говориш на руски?
Трябва да живея. Имам четири деца.
Върви.
А ако ни измами?
Не се ли боите да поставите императора в опасност?
Не се тревожете, императорът ще се погрижи за себе си.
През цялото време си спомнях Петроград.
Вечерите у Нестеровски, нашия танц.
Танго. Ти го наричаше танцът на войната.
Това беше танцът на щастието.
Толкова много преживях тази година...
Сякаш нещо в мен се вкамени, станах друга, Серьожа.
Не си друга, още по-добра си.
Или може би отдавна се събудихме?
И онзи чудесен сън остана някъде там, далече?
В снежния Петербург,
в уютната гостна със зелен абажур? Страх ме е...
От какво? От какво се боиш?
Боя се от поредната раздяла.
Винаги ще бъда с теб, винаги! - Ти така ми липсваше...
Вашите часови спят.
По дяволите!
Бурето.
Ето го.
Къде отиваш? Ще те убият! - Трябва...
Ето. - Да се махаме.
Сергей, отвори, аз съм.
Сергей, аз съм, отвори.
Саша, почакай 20 минути. При мен има жена.
Жена? В стаята ми? Забавно...
При това се грижиш за репутацията ми,
като студент беше по-нехаен.
Надявам се, че контраразузнаването ще плати непредвидени разходи
по вербуване на агент?
Честно казано, мислех, че ще се опиташ да намериш Льоля във Вилно.
Саша, ела след 20 минути, става ли?
А сега какво ще стане с нас?
Ще бъдем заедно.
Какво ще обичате, господин капитан? - Да спя.
Танцували игла и конец, иглата - добре, конецът - лошо.
Момиченце, как се казваш? - Мариля.
Виждаш ли онзи господин пред църквата?
Махай се! Момиче, върви си вкъщи!
Вземи от него писмото и ябълката.
Донеси ми писмото, а ябълката можеш да я изядеш.
Отче, ще ме благословите ли?
Разбира се. - Благодаря ви. Благодаря.
За императора. Проверете достоверността на възможен взрив
в склада за боеприпаси в Сморгони.
И така, знаем за този човек две неща.
Първото е, че може да осигури вино. Събуди се де!
Добре.
Второ, той е адаш на императора. - Какъв император?
Вероятно някой от сегашните.
А те са само трима, нашият, австрийският и германският.
Германският го отхвърляме. Тогава би казал адаш на кайзера.
Едва ли имат предвид и нашия господар. Остава австрийският.
Франц Йосиф. - Да.
Значи Франц или Йосиф?
Йосиф на полски е Йозеф.
Не ми звучи императорски. Остава Франц.
Интересно, колко Францовци има във Вилно?
Трябва да търсим някой, който се върти около офицерите.
Около приказливи офицери.
Впрочем, можеше да ми кажеш, че е била Льоля. Щях да разбера.
Шпионираше ли?
Беше случайно.
М-да. Да.
А това вместо носна кърпа ли го ползваш?
Да го беше видяла Олга...
В него имаше завити документи.
На шпионина? - Да. От ботушите му е.
Забравих да го изхвърля.
Кой е това?
Виктор Зеленски, главният редактор на "Виленски куриер".
Мамо, прекалено си любопитна.
Това ще е новият ми баща, видях как се целуваха с мама.
Това е за мен.
Здравейте, госпожо Браневска. Как сте?
Благодаря, добре.
Седнете. Имам добри новини за вас.
Казаха ми, че групата ви се кани да взриви склад с боеприпаси.
Да, така е. - Поздравления. Складът е взривен.
Знаете ли, един агент ми изпрати "Виленски куриер".
С ваше разрешение ще ви почета малко.
Да, разбира се.
"Както скоро стана известно, жителите на Сморгони
спешно се нуждаят от стъкларски услуги.
От случилото се преди дни земетресение
много къщи са със счупени стъкла."
Полските ви журналисти творят чудеса. Всичко се разбира.
Цензурата няма за какво да се хване.
Да мамим цензурата е наша професия.
Госпожо Браневска.
Чували ли сте името Виктор Зеленски?
Главният редактор на "Виленски куриер".
Разбира се. Това е годеникът ми.
И съратник?
Знаем, че той се е срещал с господин Нестеровски.
Статията във "Виленски куриер" се появи след срещата.
Познавате ли се с господин Нестеровски?
Не, за пръв път го чувам. - Да, да...
Това е мой колега от разузнаването на 10-та армия, много умен човек.
Той ви е изпратил тук, госпожо Браневска.
Направили сте отлични фойерверки.
Само че всички снаряди са били изкарани от склада преди взрива.
Виждаш ли? Латински С и П.
Обикновено на такива салфетки пишат името на заведението.
Има ли във Вилно ресторант, където една до друга има букви С и П?
"Еспаньола". - Къде се намира?
До църквата "Света Анна".
Явно името се състои от две думи. Преди П има точка.
От две? Това е още по-лесно.
Чакай... Къде живеем? - Идиоти! В Санкт Петроград!
Тук има ли някакъв Франц?
Да, собственикът. - Той...
Е? Вижте, погледнете я. Може ли така да се мият вилиците?
Мислите ли, че немските офицери ще харесат такава вилица?
На руснаците им е все едно с какво ядат.
А когато дойдат немците, ще хвърлят тези вилици в лицето ви.
Те са културна нация.
Господин Флейшман, може ли за минутка?
Да. Може и за две, господин капитан. Добър ден, господа.
Името ви Франц ли е? - Да. Франц Флейшман.
Офицерите от литовския полк
при вас ли поръчаха виното за празника си?
Какво вино? Руският цар забрани пиенето на вино по време на война.
Щаб капитан Зотов с вас ли контактува?
Не разбирам, господа.
Вие ли продадохте вино на литовския полк?
За Бога, господа!
Пригответе се. - За къде?
Идвате с нас, там ще се разберем.
Арестуван ли съм? - М-да. Да.
Господин капитан, познавате ме, кажете, че съм честен човек.
Ако не сте виновен, няма от какво да се боите.
Позволете поне да напиша няколко реда на жена ми.
Пишете.
Ресторантът ваш ли е?
Не, хотелът е мой. Ресторантът е негов.
Аз притежавам само 10 %. Полек...
Предай това на жена ми.
Моля, побързайте.
Чакай. Полек ли казахте? Това е на галено, как е пълното име?
Полек... Наполеон ли е?
Бонапарт дал независимост на Полша. - Наполеон, стойте!
Оттогава кръщават полски момченца на него.
Негодник...
Долу съм.
Стреляй, Серьожа, стреляй, ще избяга.
Е, господин капитан?
Това краят ли е?
Ах ти, негодник!
Серьожа!
Полша още не е загинала...
Жив е.
...щом е жив и последният поляк! Всичко, отнето ни с вража сила,
ще си върнем с меч! - Хубаво пеете.
М-да. Да.
Боже мой! Колко кръв!
Е, какво стана?
Полският Наполеон само изглеждаше страшен. Такива ми ти работи...
Дай да си дръпна.
Призна ли? - Не веднага.
А знаеш ли чрез кого е предал за празника в литовския полк?
Лежко? - Да.
Ама че подлец! А как гладко каза, че не е минало без предател.
Винаги говориш гладко за себе си.
Ей, руснаци, не ходете там, австрийците са отзад.
А какво биха казали по този повод твоите самураи?
Самураят трябва да направи три неща.
Да се отрече от злото, да се стреми към добро,
да разчита на мъдростта си.
Тогава нищо няма да го опозори.
Здравейте, ваше превъзходителство.
Познахте ли ме?
Познах ви.
Чудесно. В такъв случай ще ви помоля да си спомните нещо.
Преди два месеца сте дошли от Ковно във Вилно
и сте наели стая в хотела на Флейшман, нали?
Да.
С вас е имало неколцина офицери, вечерта сте били в ресторанта,
обслужвал ви е собственикът, Полек. Помните ли го?
Смътно.
Смътно? Ще позволите ли?
На масата сте обсъждали разкриването
на нови огневи точки на крепостта.
Полек е работел за немското разузнаване,
сега ясно ли ви е защо немците са водели толкова успешен огън?
Какви точки, капитане?
Когато се стреля от оръдия с такъв калибър,
точността не е от решаващо значение.
Хората направо бяха смлени.
Точно така.
Просто това е друга война, капитане. Съвсем друга.
Това е само началото...
Александър Михалич, Александър Михалич, към щаба ли сте?
Да. - Сядайте, ще ви откарам.
Сега се качвам, да си раздвижа гърба.
Чудесни новини, пробивът под Свиентанами е ликвидиран.
Немската кавалерия е притисната в Нарочни блата.
Немците не успяха да прекъснат жп линията.
Най-вече благодарение на вашите усилия.
И въобще имам чувството, че немците издъхват.
И фронтът скоро ще се стабилизира.
Дай Боже.
Но има и лоши новини.
Онази полякиня, май беше Ванда. Онази, която вербувахте.
Браневская? Какво за нея?
Разстреляли са я.
Благодаря, тръгвайте.
Александър Михалич, какво правите, до щаба са пет версти.
Нищо, аз... Вървете.
Това е война, Саша. Тя знаеше къде отива.
Това са само думи, Стьопа.
Какво сега, ще се застреляш ли?
Много ми се иска, Стьопа, много.
Добре, всичко хубаво.
Да вървим.
Господин капитан! Подофицер Сверчков.
В щаба ли отивате? Аз съм телеграфист там.
Да.
През гората има пряка пътека, да ви я покажа ли?
Да вървим.
Добре. Оттук е по-пряко, отколкото по пътя,
километър и половина е, не повече. - Така ли?
Разбира се, минавам всеки ден оттук, нали съм телеграфист...
Вилно, 25 септември 1915 г.
Руската армия все още съществува на Източния фронт.
Хинденбург не изпълни задачата си.
Сега едва ли можем да се надяваме,
че Русия ще подпише сепаративен мир с нас.
Да, да. - Толкова по-лошо за Русия.
Превод и субтитри: yvetted
http://subs.sab.bz Translator's heaven© 2012