Kom og lyt, børn.
I kan lære en lektie af min historie.
En lektie, der kan redde jer en dag.
Så kom nærmere og hør godt efter.
Det er historien om det smukke barn med den lille lyserøde hue.
Hendes fødsel var en gave til hendes forældre i en tid af lidelse og sult.
Hele byen var enig om, hvilket smukt barn hun var.
Men hun blev ramt af sygdom,
og det blev spået, at hendes første vinter ville blive hendes sidste.
Hendes far så ikke bare stille til.
Der lød rygter om en troldkvinde
med evnen til at helbrede al lidelse.
Alt, hvad det krævede, var, at faderen var modig og stolede på mørket.
Det var han, og det gjorde han.
Men da troldkvinden fjernede sygdommen,
efterlod hun en gave i stedet.
Det viste sig, at barnet var synsk.
Alle troede, at de ønskede, at hun skulle spå deres fremtid,
men ingen ville høre, hvad hun så.
For det er kun den bitre ende, som rammer alle.
Det sørgede hun selv for.
For det viste sig snart...
...at hun besad andre kræfter også.
Hun skånede tilsyneladende ingen.
Ikke engang sin egen far,
der havde ofret så meget for hende.
Derfor beordredes det,
at barnet skulle sendes tilbage til det mørke, som havde skabt hende.
Hun gemtes væk, langt inde i skoven.
Aldeles ensom, uden nogen at lege med.
Men hun havde sin egen måde
at skaffe sig venner på.
Så, søde børn: Vogt jer for gaver.
Vogt jer for dem, som tilbyder dem,
og for dem, som er alt for ivrige efter at tage imod dem.
Eventyr har en sjov evne til at slå rødder i en.
Jeg husker ikke hvor eller hvornår,
jeg første gang hørte historien om det smukke barn i den lyserøde hue.
Det føles som om, at jeg altid har kendt den.
Jeg undrer mig over, hvordan nogen kan få eventyr skrevet om sig.
Ville jeg ønske det?
Man skal gå så grueligt meget igennem, for så at blive vækket af en prins.
Men jeg ser ingen prinser her. Kun min lillebror.
Han følger mig, hvor end jeg går, og jeg må dele alt med ham.
- Men han er i det mindste min. - Hvorfor har du det der på?
Jeg skal mødes med John Stripp. Og hans hustru, hvis han har en.
- Han søger en husholderske. - Hvorfor har dine læber den farve?
Okay.
Hvis jeg ser så meget som en krumme, er du den første, der får besked.
Okay?
Læser du?
Nej, men jeg kan bage og vaske.
- Din far var bonde, ikke sandt? - Var, jo.
Han er ikke længere blandt os. Mor er ensom nu og gør, hvad hun kan.
Der er vel ikke meget, hun kan gøre, før denne forfærdelige pest er forbi?
- Det siges, at det er en forbandelse. - Som skyldes menneskets inkompetence.
Som så meget andet.
Hele systemet er absurd.
Det er tosset. Vi skylder biskoppen afgrøder, men må ikke gøde vores...
Du gør bedst i at begrænse antallet af ord, som kommer over dine læber.
Javel, sir.
Vær lidt sød mod en gammel mand, vil du ikke.
Sig "min herre" i stedet.
- Javel... Min herre. - Dygtig pige.
Det foretrækker vores gæster.
Lad mig spørge dig om en ting: Er du stadig jomfru?
- Undskyld mig? - Undskyld blot. Spørgsmålet står åben.
Er du...
...intakt?
Tænk, hvis jeg havde givet ham en lussing.
Havde jeg så følt stolthed eller blot ingenting?
Var du død af at smile til ham og sige tak?
Han manglede ikke en husholderske.
- Du kan ikke blive her, Grete. - Hvorfor ikke?
Der er ikke plads.
Stedet er fyldt med spøgelser.
Sultne spøgelser. Efter alt, hvad der nu er forsvundet.
Din fars sidder derovre.
Og mit vil være her tids nok.
- Sig ikke sådan. - Tag din bror og il til klostret.
Bønfald søstrene om at tage hånd om jer.
Hans vil aldrig få adgang til klostret.
Og jeg vil ikke bede om adgang.
Så kan I påbegynde arbejdet med at grave jeres egne små grave.
Åh, Grete...
Når du og din bror tager jeres skovle...
...så grav et hul til jeres mor også.
Forsvind!
Ellers hugger jeg dig i småstykker.
Jeg rev Hans ud af sengen, og flygtede fra det eneste hjem, vi har kendt.
Døren slog i bag os, og den store, stygge verden åbnede sig foran os,
som en forfærdelig mund.
- Du skulle være blevet hos manden. - Du ved ingenting.
- Hvorfor gør du altid sådan? - Jeg gør ingenting.
Du spolerer alt. Du havde fået et værelse. Og krummer før eller siden.
Man får ingenting uden, at man mister noget andet.
Hvornår skal vi hjem til mor?
Husker du enken Hayes, der plejede at give far æg? Hun bor oppe ad vejen.
Måske vil hun tage hånd om os.
Hvordan kan du se så langt?
Man behøver ikke at kunne se ting, hvis man ved, at de er der.
- Ved du, at der bor en kvinde her? - Jeg ved, at der boede en kvinde her.
- Det lugter ikke som en kvindes hjem. - Nyd, at vi har tag over hovedet.
I det mindste ikke en jernjomfru. Kom.
Tror du, at mor har det godt?
Hun har det nok godt så længe, at vi har det godt.
Grete... Kommer vi til at klare os?
Ja, hvis jeg har noget, at skulle have sagt.
Bror!
Grete! Hjælp! Få ham væk!
Hallo!
Det er ikke muligt.
I er vist blevet smidt ud hjemmefra.
Med kun det tøj I har på. Det er ikke meget.
- Jeg har en økse. - Okay?
Den har du gemt godt, unge mand.
Jeg har en økse derhjemme, mener jeg.
Jeg kan føre jer til skovhuggerne. Gode folk med masser af penge.
Mad, hvis I gør jer fortjent til det.
De giver dig en ny økse, og lærer dig at bruge den.
Du, pige, må lære om urterne og jorden.
Med mindre mændene har brug for dig på anden vis.
Min herre, hvad kan vi tilbyde for maden? Den var jo ment for Dem.
- Jeg bryder mig ikke om kanin. - Hvad vil De os så?
I har intet, jeg behøver eller ønsker. Venlighed, er belønning i sig selv.
Grusomhed straffer en selv. De onde lever af bedrag.
Den, som sår ret, får en god høst. De, som gør det rette, får et godt liv.
De, som opsøger ondskaben, dør.
- Men alle dør. - Ja, men ikke lige nu.
Spis jer mætte, og lad mig byde på et bad.
Drengen er så beskidt, at man kan forveksle ham med kompost.
Kan man stole på dem, der dukker op bedst, som man har brug for dem?
Eller virker det som om, at de har ligget på lur som en slange?
Gå vestpå i to døgn.
Følg vejen, jeg har tegnet, og I finder det, I søger.
Fraviger I ruten, kan I møde ulve. Gør I det, så stands ikke for at snakke.
De er charmerende, men dårlige til at konversere.
Hvorfor kunne vi ikke blive hos jægeren?
Ville han have børn, havde han nok lavet nogen.
- Lavet? Af hvad? - Skal jeg forklare alting?
Mor lavede jo ikke os. Vi blev afleveret gennem vinduet af fugle.
Du har ret, Hans. Hvor har jeg dog været dum.
- Er du færdig? - Ja, og jeg er stadig sulten.
Det skyldes, at du spiser for meget.
Okay...
Husker du far godt?
Nej, ikke ret godt.
Fortæl eventyret igen. Det om det smukke barn med den lyserøde...
Ikke lige nu. Den er for uhyggelig. Du ser ting, der ikke er der.
Og ting, der er.
Jeg synes ikke, at den er uhyggelig. Den hjælper mig til at falde i søvn.
Grete, jeg er bange.
Der er ingen der.
Jeg fortalte mor, at jeg ser ting. Som om jeg drømmer, når jeg er vågen.
Hun bad mig holde det for mig selv.
Og at små piger aldrig skal...
- Hvad helvede laver du? - Øver, til vi møder skovhuggerne.
Du sagde helvede.
- Men! - Du laver unødig larm!
- Undskyld, jeg er sulten. - Jeg er mere sulten end dig.
- Fordi du er en gris. - Du er en større gris.
Ja, det er jeg.
Hvornår skal vi spise igen?
Grete.
Grete, jeg er sulten.
- Det ligner svampe. - Ja, men de er forskellige som os.
Den kan være uvenlig. Vi kan jo prøve at spørge dem.
Nå, men her er vi så. Godt, at møde jer.
Vi har ikke spist i lang tid. Og for at være helt ærlig...
Vi overvejer alvorlig talt at spise... jer.
Sig mig, mærkelige små ting... Er I venlige eller ej?
- Hvad sagde den? - Mærkeligt nok sagde hun "spis mig".
Følg mig.
Find mig.
Følg mig, søster.
Grete... Findes den der?
Hvis ikke, gør vi heller ikke.
Kan du dufte det?
Grete, det dufter af kage!
- Hallo. - Slip mig! Grete, det dufter af kage.
Jeg kan ikke modstå det.
Grete, jeg har brug for mad.
- Hold dig indenfor syne. - De har en rutsjebane!
Og dog ser jeg ingen børn.
Der dufter også af bacon.
Kig ind gennem vinduet eller noget.
Nå, hvad kan du se?
Himmeriget.
Hvad?
Grete, kom og se!
Hans.
Bror!
Du må være søsteren, som jeg har hørt så meget om.
Vær forsigtig, min ven.
Sæt nu ikke noget i gang, som du ikke kan standse igen.
- Vi ville ikke stjæle fra Dem, frue. - Frue? Tror du, at jeg er gift?
Er jeg måske i lænker?
Sig mig, hvordan endte I i min skov?
Så ganske alene.
- Vor mor er i nød. - Det ender en mor ofte i.
Min søster ville ikke gå i kloster.
Et kloster er heller ikke det rigtige sted for en pige med gang i kroppen.
Selvom der ikke er meget kød på den krop.
- Venter De ikke gæster? - Gæster? Så hellere kakerlakker.
Jeg tjekker bare, at I ikke har lus, før I lægger hovedet på mine puder.
Av!
I er rene nok. Spis nu.
- Og hvil jer. Sengene er redt. - Tak.
Men vi bliver kun kort tid, og så må vi videre.
Mælk. Godt for knoglerne.
Et hår her, et hår der.
Mine øjne er mere sultne end maven. Tydeligvis.
Og din mund er alt for stor. Tydeligvis.
Min mor, hun dræbte mig.
Min mor, hun åd mig.
Sikke en smuk fugl jeg er.
Så er der morgenmad.
- Ingen kød til morgenmad? - Nej tak, frue.
Hun kan få grønsagerne. Jeg spiser kød og bliver stærk som en okse.
Hun bliver stærk nok af grønsager. Præcis som oksen,
der trækker vognen med den fede mand siddende derpå.
- Nå, der røg en til. - Skal jeg ikke hjælpe Dem med den?
- Undskyld? - I bytte for Deres generøsitet...
...burde jeg være den, som samler op.
- Det var en ny ide. - Jeg kan bage, vaske og rede senge.
Eller passe de dyr, som har brug for pasning.
- Og jeg kan hugge brænde. - Han kan lære det.
Jeg plejer ikke at ansætte børn, men det lyder som en god aftale.
Bare indtil vi skal videre for at finde noget mere permanent.
Vi skal snart arbejde for skovhuggerne.
Skovhuggerne kommer vist til at vente lidt.
Jeg fandt jer først.
Skydedørene til højre.
Lud og eddike findes på hylden der. Sæbe af dyrefedt der.
Hold den højt. Sådan. Og så sænker du den forsigtigt.
Flot. Når du har fået styr på det, fortsætter du med de andre i skuret.
Hold op, hvor er du fin.
Kom så.
Det er ikke noget at nyse over.
Om end du rødmer, er du vist ved at blive forkølet.
Kom, lad mig vise dig noget.
Lakrids, hvidløg, morgenfrue, skæglav
røllike, astragel og katteklo.
- Her. - Hvad?
Drik det. I morgen er du så god som ny.
Hvis ikke i morgen, så snart.
Uanset, har du taget første skridt.
Den grimme duft bevogter bare porten til Underets Palads.
Bliv ved porten, eller find ud af, hvad der sker indenfor.
Du skal med mig!
Dumme træ.
I lærer det snart.
Husk, at kongen er bange. Og det bør han være.
For dronningen kan gøre, som hun vil.
Grete, den er nøgen.
Din tur.
- En storm er på vej. - Nej. Jeg var udenfor hele dagen.
Jeg ved, hvordan skyer ser ud, og der var ingen.
Uanset, så tog jeg din økse med ind.
- Hvor kunne du vide det? - Kvinder ved ofte ting, de ikke bør.
Ikke sandt, Grete?
- Grete er ikke en kvinde. - Nej? Hvad er hun så?
Er hun en orm? En frø? En gris?
Kig ikke på os.
Kig ikke på os her.
Nede i vores hul i jorden.
Vi er ældet hernede.
Kig ikke på os.
Grete.
Var mine drømme resultatet af for megen fed mad før sengetid?
Eller var de et budskab? En advarsel?
Undlod jeg at lytte til mig selv?
Hallo.
- Vi kan ikke blive her ret lang tid. - Hvad?
- Skal vi af sted? - Ja, til skovhuggerne. Som aftalt.
Vi har arbejde her, og du har sikkert bemærket maden.
- Der er noget galt. - Men her er så rart.
Men hvad gemmer der sig bag alt det rare? Der findes ting her, onde ting.
- Hvilke onde ting? - Overfloden, for eksempel.
Der er for meget, og det er forkert. Hvor er dyrene?
Hvor får hun mælk fra? Hvordan tryller hun den uendelige mængde kager frem?
- Sjæle er fanget i eller under huset. - Men hvori ligger problemet?
Noget bagved, under eller skjult.
- Verden er, hvad den er. - Men vi er jo i sikkerhed her.
I morgen kan De jo sende mig efter forsyninger? Jeg har øje for madvarer.
Det er ikke nødvendigt.
Blommer holder sig kun i tre dage. Skinken er usaltet og må være dårlig.
Men det er den ikke.
Ja!
Du har vist fundet en gammel en, som har fået for meget at drikke.
Der findes flere i skabet i gangen. Inde bagved.
Når du har fundet den, skal jeg vise dig noget.
Tanken i dit hoved lyder: "Kig i skuret. "
Der findes save at hvæsse til de dødes knogler.
Tanken i dit hoved lyder: "Kig i skuret. "
Der findes save at hvæsse til de dødes knogler.
Hvad æder med tænderne, men bliver aldrig mæt?
- Drømmer du? - Nogle nætter.
- Andre nætter sover jeg slet ikke. - Ligger du vågen og lytter til skoven?
Godt.
Luften hvirvler med overflod.
Man behøver bare at række hånden ud og tage for sig.
Du har magten til at se det skjulte og tage det.
Ignoranter tror kun på det, de kan se.
De maler sig ind i en lille firkant og venter på deres skæbne.
De overvejer aldrig, hvad der styrer den.
Men vi ved, at vi bestemmer over vores egen skæbne, ikke sandt?
Sådan nogen som dig og mig.
Vi er i kontakt med Den store Giver.
Hun giver os frøet til overfloden, og vi dyrker det i vores have.
Vi høster det og skaber derved retfærdighed.
- Jeg er ikke gået med til noget. - Det behøver du heller ikke.
Du har det allerede i dig.
Du kan enten lade det hvile.
Eller lade det vågne.
Nu til salven.
Jeg kan se, at den kan lide dig.
Fortæl den, hvad den skal gøre. Du har talt med ting før. Det ved jeg.
- Hvad kan den gøre? - Mere end at ligge der.
Så du valgte alligevel at vække den.
- Men hvordan kunne den... - Tænk mindre og vid mere.
Fortsæt. Den venter på sin mester.
De dødes knogler.
- Tag en bid til. - Jeg har ikke lyst.
- Ikke om så den bed mig. - Det er jo din yndlings-ret.
- Jeg har fyldt den helt op. - Og den er her igen i morgen.
- Som solen, men uden forklaring. - Stille, du er ubehøvlet.
Ti, og spis så.
Hvad laver du sammen med hende hele dagen?
Hun lærer mig ting, som kan redde mit liv eller forbedre det.
Hun er faktisk ikke vores mor.
Nej, det er sandt.
Hun har meget at give. Du forstår det ikke. Der findes mange gaver her.
Du siger altid, at intet gives uden at noget andet tages.
Så hvad er det, hun tager?
Jeg er bange. Jeg vil hjem til mor.
- Vi ved, at der ingenting er der. - Men hvad med gaverne?
- Har du glemt at være bange for dem? - Nej.
Men hvad med historien om pigen?
- Det er ikke sådan, det er. - Byboerne fortalte, hvor smuk hun var.
- Nu holder du mund. - Der hændte det, at hun fik en gave...
Ti stille, dreng. Jeg skriver min egen historie.
- Grete... - Vil du væk? Jeg viser dig hvordan.
Grete! Forlad mig ikke!
Grete!
Følg mig.
Det var et mareridt, men ønsket om at slippe af med ham, var reelt nok.
Men at sende ham alene ud i natten? Det kan ikke være sandt.
Hans?
Han er ude at surmule. Han bebrejder træernes styrke sin egen svaghed.
Han er bare en dreng.
Selv den mindste sten gør rejsen svær, når den er kommet ned i ens støvle.
Han var blevet en byrde for dig. I nat kastede du den fra dig.
- Gjorde jeg? - Gjorde du ikke? Du er ikke hans mor.
Dog husker du ikke, hvornår du sidst ikke vidste, hvor den lille fyr var.
- Han burde ikke være derude alene. - Måske ikke.
Men det burde du definitivt.
Jeg burde gå i seng. Jeg skal op ved solopgang og lede efter min bror.
Fremragende plan.
Men jeg frygter, at jeg får en urolig nat.
- Kan De hjælpe mig til at sove? - Jeg laver en søvn-drik.
Det hjælper altid. Du sover som et barn.
Et barn, der lige har stjålet sin mors søvn-drik.
Ja. Tak.
Pas på med søvn-drikke. Den mindste lille fejl,
og resultatet bliver et ganske andet.
Noget, som giver mareridt.
Okay. Godnat.
Hallo.
Kom. Du skal ikke være her.
Kom nu, kig på mig!
Det var lige meget, om det var drøm eller virkelighed.
Det forfærdelige, jeg havde set under huset, beviste, hvad jeg vidste.
Nu måtte jeg bevare roen og spille dum, indtil jeg kunne overliste hende.
Foruroligende nat, ikke sandt?
Hørte du, da vinden fra bakkerne, fik alle vinduer mod øst til at ryste?
Det tror jeg ikke.
Så havde min søvn-drik den ønskede effekt.
Har du set den friske mælk?
Ja, det har jeg. Mums.
- Nogen spor efter den lille flygtning? - Nej, ingen.
- Jeg holder næse og ører åbne. - Skal De noget?
Det er usædvanligt, at naturen kalder. Når hun gør, forsøger jeg at svare.
Hold øje med tekanden.
Lav en kop te til mig. Og lad maden stå fremme.
Måske vil jeg have en bid senere.
Jeg har tænkt over det. Det er nok bedst, at Hans ikke er hos os længere.
- Okay? - Han vil snart frygte dig.
Ligesom alle andre kloge mænd. Og frygt bliver let til had.
Han skal huske dig, som du var, i stedet for den, du er ment som.
Vil alt det, De viser mig, en dag gøre mig magtfuld?
- Ja. - Vil jeg få magten over alting?
Næsten alt. Vi må acceptere vore svagheder.
- Har De nogen svagheder? - Kun det, som har taget en del af mig.
Kun det, som har taget en del af dig.
Det vil forgifte dig, så du må fortære det.
- Ellers fortærer det dig. - Fortære gift?
Hvordan bliver man ellers immun?
Sagen med gift er,
at af alt i den store, stygge verden smager intet så sødt som det.
- Hvad har De gjort ved min bror? - Han stod i vejen for dig.
- Han er det eneste, jeg har. - Igen, og din tunge er en blomst.
For at vise, hvor smuk, dum
og tilfældig du har valgt at være.
Eller også kan du følge den vej, jeg har udstukket for dig.
Gør, hvad du vil med mig, så længe du lader ham gå.
- Det kunne jeg aldrig gøre. - Hvorfor ikke?
Fordi den lille dreng er din gift.
Det eneste, der mangler, er, at gøre ham delikat.
- Det må De ikke. - Min kære, jeg kan ikke huske...
...at jeg nogensinde har haft lyst til andet.
Jeg misunder dig,
som står på tærsklen til din egen oplevelse. Med alt foran dig.
At være ung igen...
Godt afbalanceret. Jeg beundrer forsøget.
Men jeg er nysgerrig hvorfor.
- Hvorfor bedøve mig? Vi har travlt. - Jeg nægter at gøre, som De ønsker.
- Jeg er ikke som Dem. - Vi er skabt af det samme materiale.
Det samme skidt.
Hvordan kender du ellers min historie uden at jeg har fortalt den?
- Deres historie? - Vi har fået samme gave. Samme magi.
Ligesom hende.
Med sin lille lyserøde hue.
Hvor kender du min...
Jeg ved, at det er dit yndlings- eventyr, men du fortæller det forkert.
Det stemmer, at hun var et utroligt smukt barn. Det kunne alle se.
Men indeni var hun bundrådden.
Hun var sød som eddike.
Selv jeg hadede hende, og jeg var hendes mor.
For hun tog alt fra mig.
Hun havde også udslettet mig,
havde jeg ikke skaffet mig af med hende.
Jeg returnerede hende til mørket, som skabte hende og troede at det var det.
Men jeg tog fejl. Hun blev hos mig.
I mine tanker og drømme. Hun hang fast ved mig som en skygge.
Hun lovede mig, at jeg måtte få en prøve på de kræfter, hun besad.
Alt, hvad det krævede, var, at jeg var modig og stolede på mørket.
Det var jeg, og det gjorde jeg.
Præcis som hun havde gjort, klippede jeg alle bånd.
Jeg gjorde mig af med alt og åd mine børn.
Jeg længtes så meget efter mine egne kræfter, at jeg knapt nok tyggede.
Jeg maskerede mig som gammel
for at virke venlig og svag.
Jeg byggede os et hus
med et ordentligt køkken og en spisestue.
Jeg kan nævne alle deres navne, hvis jeg skulle.
Der var en Thomas og en Isabella. En rar William
og en sød Elisabeth. En Harry og en Sarah.
En Paul, en Kate
og nu, kun for din skyld, en Hans.
Gør dig af med ham og omfavn dine kræfter.
Sådan en sød dreng. Sød og fyldig. Og tilpas.
Hvor er han? Hvor er min bror?
Bliv her lidt. Måske vil du endda, synes om det.
Jeg håber bare, at du er sulten.
Så er det sengetid, lille ven.
Kys din søster godnat.
Bror. Lyt. Jeg ved, at du er derinde. Jeg skal nok få dig ud.
Trods det, at du er forblindet, vil du se mit ansigt igen. Det er mit løfte.
Nu er det nok. Op i seng med dig.
Dygtig dreng.
Sikke en verden.
Stands, Hans!
Hans!
- Grete? - Du er okay.
Det er du ligeså længe, jeg har noget at skulle have sagt.
- Men hvad med hende? - Hun bor her ikke længere.
Greta, du er bange.
For hvad?
For verden?
Nej.
Kun for mig selv.
Du vil altid have en del af mig, broder.
En del af mig, som du ikke har taget, men som jeg gladeligt har givet dig.
Den følger med dig, når du rejser.
- Når jeg rejser? Uden dig? - Ja.
Den historie, som vi delte, bliver nu til to, og vi går hver vores vej.
Din, fører dig til det, du har brug for at finde.
Min fører mig opad.
Jeg har bedt ham om at tage hånd om dig og føre dig sikkert frem.
Grete, vi ses igen.
Men hvor fører han mig hen?
At lade ham gå var ikke svært.
Skal han finde sin vej, kan jeg ikke stå i vejen.
Ligesom han ikke bør stå i vejen for min.
Det havde hun i det mindste ret i.
Lad ham finde sin egen historie.
Og modet til at udleve den.
Præcis som jeg skal udleve min. Jeg har min egen kraft at pleje.
Jeg hjælper den med at vokse og stoler på, at jeg kan håndtere den.
Jeg ved, at valget er mit. Jeg kan gøde den med mørke eller lys.
Jeg kiggede, så og forstod.
Med den, som tog dem, borte og ilden slukket,
fik de deres frihed igen.
De har fået fred.
Og jeg var også fri.
Til at gå videre eller bygge noget nyt oven på det, som blev ødelagt.
Min vej skulle nok vise sig.
Alt, som krævedes, var, at jeg var modig og stolede på mig selv.
Og jeg er modig, og jeg vil stole på mig selv.
Oversættelse: J. Petersen