ГОРЧИВА ЛУНА
Още не мога да повярвам, че действително сме на път.
Нито пък аз. Толкова е фантастично.
Благодаря, мили.
Стой тук. Няма да се бавя.
Фиона.
Какво има? - Можеш ли да ми помогнеш?
Така.
Хайде, така е по-добре.
Ще избърша тези сълзи.
Господи.
Поемете дълбоко въздух. Ще се почувствате по-добре.
Глътка свеж въздух - това е, от което имате нужда.
Вие сте твърде красива.
Така.
В Истанбул ли отивате? - Да, след това летим за Бомбай.
А вие къде отивате?
По-далече.
Много по-далече.
Защо избрахте точно Индия?
Мисля, че трябва да починем от ежедневието...
а Индия може да даде много на Запада.
Да? Какво например?
Например вътрешно спокойствие и такива...
Карма-Нирвана синдром. Пълни глупости.
Индия са воня, мухи и просяци...
а за спокойствието... това е най-шумното място на света.
Щом казвате...
г-н Сингх се изразява твърде скромно...
за неговата страна. Нямам търпение да стигнем.
Сватбен подарък е. Женени сме от седем години.
Форма на брачна терапия. Това е абсолютно ненужно, скъпа госпожо.
Толкова красива съпруга като вас...
нито един мъж не би и помислил да кръшне.
Изморена ли си, скъпа? - Абсолютно изтощена.
Трябва да е от морския въздух. По една напитка?
По-добре да лягаме? - Скъпа, една.
Не, не. Ти върви.
Само ме изпрати до каютата. Краката не ме държат.
Сигурна ли си? - Абсолютно.
Не е добре една женена двойка... да бъде постоянно заедно.
Какво да бъде, господине?
Уиски и сода, моля.
По-добре ли сте?
По-добре от какво? - Нали си спомняте...
този следобед в...
в тоалетната. - Тоалетната?
Така ли правиш свалки обикновено?
Разбира се, че си спомням,
аз имам невероятна памет...
когато искам.
Така ли?
Това някаква игра ли е?
Искаш ли да танцуваме?
Аз не съм много добър танцьор.
Така и си мислех.
Как се казваш?
Найджъл Добсън.
Добре, Найджъл, забавлявай ме.
Кажи нещо забавно.
Вие сте французойка, нали? Познава се по акцента ви.
Много добре говорите английски, ако не беше... квакането.
Съжалявам. Говоря глупости. Просто се изпуснах.
Идва от работата ми. Дилър съм на евробонове.
Винаги наричаме хората жаби.
Права сте. Досадно.
Но, във всеки случай, вие ни наричате печено говеждо месо, нали?
Те са печено говеждо месо. Мисля, че така го произнасяте.
Ти си прекалено забавен за мен, Найджъл.
Задушавам се от смях.
До скоро.
Оставям те на твоята магнетична, неудържима индивидуалност.
Романтично, нали?
Да, така е. Прекрасно.
Вие сте Найджъл, нали?
Съжалявам. Познаваме ли се?
Пази се от нея.
Имаш право. - Тя е подвижна клопка за мъже.
Не знам за какво говорите. - Разбира се, че знаете.
Аз съм нейният съпруг.
Вижте какво направи с мен.
Съжалявам.
Нека ви попитам нещо, Найджъл.
Нямате нищо против да ви наричам Найджъл, нали?
Какво мислите за нея?
Ако говорим за една и съща жена... тя е твърде хубава.
Да, и нещо повече. Тя ме възбужда.
Моля? - Хайде, не бъди такъв британец.
Не я ли искате. Това не е престъпление.
Нямам представа накъде биете. - Изплюй камъчето!
Изгаряш от желание да знаеш още нещо за нея, нали?
Не е ли така?
Ще ми направиш ли услуга?
Помогни ми за този проклет праг тук.
Не проектират тези кораби за такива като мен.
Да, разбира се.
Влез от вътрешната страна.
Хвани колелата. Колелата.
Нагоре.
Мразя тези скапани кораби.
Добре, че си състрадателен към един противен сакат човек.
Не те познавам изобщо... но някак си имам чувството...
че точно ти си слушателят, когото търся.
Надявам се да ти е интересна моята история.
Осъзнавам, че не е приятно да те свързвам с нещо...
което не те засяга.
Или може би вече те засяга?
Тук ще сме на спокойствие.
Мими има своя собствена каюта.
Благодаря.
Вечността за мен започна един есенен ден в Париж...
в автобус номер 96... който се движеше между Монпарнас...
и Порт де Лила.
Билети за проверка моля.
Мадмоазел.
Мадам.
Благодаря.
Господине, вашият билет, моля.
Нямам.
Съдбата ми даде да зърна рая на Небето
и ме остави на тротоара на Рю д"Аса.
Аз все още нямам представа защо ми разказвате всичко това.
Винаги съм искал да бъда писател.
Моят дядо... направи състояние в бизнес с хирургически материали...
и създаде доверителен фонд за мен.
След неговата смърт, бях достатъчно богат,
за да си позволя да се преместя в Париж.
Париж...
моят град на мечтите.
Хемингуей, Милър... Скот Фитцджералд.
Бях твърдо решен да следвам техните стъпки...
може би прекалено за моите способности.
Може би това уби оригиналността на мисленето ми.
След осем години всичко, което можех да покажа...
от моите литературни напъни, бяха три непубликувани романи...
и множество писма с откази. Но на кого му пукаше?
Тротоарни кафенета... развяващи се женски поли...
любовни афери. Париж беше раят до деня в онзи автобус.
Ще ми помогнеш ли?
Не беше добре.
Не можех да пиша, не можех да спя...
не можеше да ми излезе от ума.
Тя беше някъде навън...
моята вълшебница в бели кецове.
Но къде?
Проследявах маршрута на 96.
Това се превърна в мания.
Дори шофьорите започваха да ме познават.
Добре ли сте?
Искате ли аперитив?
Умирам от глад. - Ох, и аз също.
Тогава да поръчаме веднага. Какво ще искате?
На мен ми се яде стек тартар.
Добре. - Тартар.
Не, не, по-добре супата за деня.
Всъщност, не.
Ще взема авокадо със скариди.
Бих желал един аперитив преди всичко.
Мартини.
Двойно.
А вие? - За мен един "Кир Роял", моля.
Извинете ме.
Съжалявам...
Не можех да говоря с вас веднага. - Няма нищо.
Помните ли ме? - Американец ли сте?
Вие ме помните? - Разбира се, бяхте много мил.
Сега е ваш ред да ми направите услуга.
Вечеряйте с мен. Най-добре утре.
Имате ли почивни дни? Кога? - Утре.
Мими, ще си размърдаш ли задника? По-бързо!
Мими.
Тя ми каза да се срещнем...
пред "Сентр дю Маре" в 10:30 ч.
Бях толкова уязвим... Отидох там половин час по-рано.
Нервите ми бяха опънати докрай.
Това е за маршрут 96.
Ето, ето, ето.
Добър вечер, господине, госпожо...
всичко е наред, нали? Какво ще предпочетете тази вечер?
Да го оставим ли да реши вместо нас?
Слушайте, господине... тази вечер ще оставим инициативата на вас.
Искам да предложа да започнете... с "Перлата на Синия слон".
Не, изненадайте ни. - Много добре, господине.
Имайте ми доверие.
Надявам се, че не сбърках като го оставих да поръча.
Защото аз не говоря много добре тайландски...
и може да се окаже, че ще ядем опашки от малки кученца.
Имате ли нещо против?
От нея се излъчваше свежест и невинност...
Объркваща смесица...
на сексуална зрелост и детска наивност...
караха сърцето ми да подскача... и заличаваха възрастовата разлика.
Моята съквартирантка е американка, Синди. Ти я видя в класа по танци.
Запознахме се в Ню Йорк. - Дълго ли бяхте там?
Докато свършиха парите ми.
Което означава? - Шест месеца. Аз обичам Ню Йорк.
Това е най-доброто място за танцьор. А за писател?
Не е за мен. Аз обичам Париж твърде много.
Затова ли пишеш за Париж? - За Париж и хората.
Би ли ми позволил да прочета нещо твое?
Би ли танцувала за мен някога? - Ако желаеш.
Обещаваш ли? - Обещавам.
Търсих те навсякъде.
Мислила ли си, че ще ме видиш пак?
Наистина ли? - Наистина.
Наистина?
Ти го пазиш.
Студено ми е на краката.
О, имаш камина.
Работи ли? - Разбира се.
Защо не се отпуснеш за секунда? Аз ще направя кафе.
Искаш ли горещ шоколад? - Да, моля. Шоколад.
Да запалим ли огън? - Защо не?
Ти ще запалиш огъня, аз ще направя кафето...
и шоколада.
Нищо не може да надмине възторга... на това първо будене.
Аз бях Адам...
със свежия вкус на ябълката в моята уста.
Гледах цялата красота на света...
въплътена в една отделна женска фигура...
и знаех с абсолютна сигурност...
че това е, което исках.
Не напуснахме апартамента цели три дни след това.
Ние бяха неразделни денем и ненаситни през нощта.
Живеехме от любов и престояли кроасани.
Тя заряза работата си.
Нямах търпение да я видя отново.
"Зърнах рая на небето..."
"и се намерих на тротоара на Рю д"Аса."
"Вратите на рая се бяха отворили..."
"за да се затръшнат пред мен."
Но те се отвориха пак, нали? - Със сигурност.
При това твърде широко. - Продължавай.
Това е всичко.
Колко жалко. Мога да те слушам безкрайно.
Браво! Господине, спечелихте една плюшена играчка за младата дама.
Браво, господине! Добър стрелец!
Имате избор от тези тук!
И ако ви харесва, от тези тук!
Ето! Това там!
Госпожице, имате най-красивата играчка.
Госпожице, вие имате добър вкус... а господинът е добър стрелец.
Обичам те!
Какво? - Чу ме.
Обичаш ме?
Това не е ли опасно?
Не и ако знаеш какво правиш.
Защо не използваш електрическа?
Американците харесват електрическите неща.
Не и този американец.
Знам. Това те кара да се чувстваш мъжествен.
Ти си истински тигър.
Мислиш се за Хемингуей.
Хемингуей е имал брада. - Нека пробвам.
Няма начин. Няма начин! Аз си ценя кожата.
Моля? Моля. Моля, само малко да пробвам.
Кой може да ти откаже нещо?
Така.
Да не бъде под такъв ъгъл.
Нейното котенце беше чиста, дискретна малка цепка...
но когато животинчето отвътре...
беше събуждано от моите ласки, то се раздвижваше...
отхвърляше завеса, покриваща негово леговище
и се превръщаше в месоядно цвете...
бебешка уста,
алчно смучеща моя пръст.
Обичах да възбуждам клитора й с върха на езика си...
и после го изоставях... влажен и лъскав...
като малко патенце, плискащо се в езеро от розова плът.
Хайде, Найджъл. Не се шокирай толкова.
Задръж малко. - Впускам се в такива детайли,
за да ти покажа как цялостно бях поробен...
телесно и душевно... от жената, която
толкова те е впечатлила.
Защо продължавате казвате това? - Мислиш, че съм се объркал?
Добре.
Както и да е. Остави ме с моите спомени.
Ако по някакъв начин това ви помага да се разтоварите или...
Колко си състрадателен, Найджъл.
Честно казано, трябва да тръгвам.
Жена ми ще помисли, че съм паднал зад борда.
От теб би станал добър психоаналитик.
Не са много мъжете, които щяха да слушат толкова дълго.
Хубаво, във всеки случай, благодаря за напитката.
Не мога да разбера защо мисли, че те интересува тази мръсотия.
Нямам представа. Сигурно рядко си намира слушател, бедния.
Бедния?! Словесен ексхибиционист.
Съжалявам неговата съпруга.
Вярно. Споменах ли ти, че я срещах в бара снощи?
Не. - Не съм ли?
Тя по-добре ли е? - Да, много.
Всъщност не изглеждаше зле.
Благодаря.
Те идват. - Какво?
Твоят американски приятел и неговата съпруга.
Боже. Дано не се паркира при нас.
След всичко разказано? Няма да посмее, нали?
Найджъл, старче, радвам се да те видя.
Това трябва да е вашата прекрасна съпруга.
Аз съм Оскар. Мими, вече се познавате нали?
Нали, Найджъл?
Мразя да прекъсвам... но нали не възразявате ако се присъединим?
Имахме покана на капитанската маса,
но аз съм алергичен към бради. - Алергични ли сте към сакати?
След такова представяне, как може да откажем?
Добре, разбрахме се. Ти върви, скъпа.
Благодаря. Забавлявай се.
Мими не споделя моята неохота.
Всъщност, тя не подбира изобщо.
И как да го прави, след като е женена за мен.
Какво момиче. Неотразима както винаги.
Само вино за мен. Бяло.
Каквото и да е, само да не е "Редзина".
Да, Мими е прелестна, но вие...
все още не знам името ви. - Фиона.
Позволявам си да отбележа,
че намирам вашата красота по-изтънчена.
В нея има тази... британска сдържаност,
която крие голям потенциал.
Найджъл е ангажирал моя потенциал за години...
нали, Найджъл? - Е, Найджъл?
Хайде, вашата прекрасна съпруга току-що намекна...
че вече не е тайна за вас. Не е ли така?
Аз мисля, че у всеки съществува ъгълче,
което остава да бъде изследвано.
С половин уста, но по-добре от нищо.
Фиона, ще трябва да се примирите.
Той е прав, все пак. Всички имат тайни кътчета и пукнатини.
Всеки съюз, дори най-хармоничния...
съдържа в себе си фарс или трагедия.
Небето се намръщи. Времето ще се развали.
Исусе, нима ви интересува времето.
Знаете ли какво мисля? Корабът ни ще потъне...
до някой пуст остров и ще оживея само аз.
Очарователно. Но защо само вие?
Защото никой канибал няма да се изкуши... от моето тяло.
Надявам се, че не ви е досаждал. - Не, ни най-малко.
Вашият мъж има страхотно чувство за хумор.
Черен хумор, но... забавен.
Виждаш ли, скъпа? - Какво?
Още мога да съм приятна компания. - В малки дози, може би.
Но сега ние трябва да ги оставим на спокойствие.
Да, разбира се.
Благодаря за компанията. - Няма защо.
Фиона, мога ли да ви помоля за малка услуга?
Сигурно знаете, че снощи побъбрихме с Найджъл.
Той е прекрасен слушател.
Мога ли да ви го отнема пак следобед за час, два?
Той е достатъчно зрял, за да има нужда
да взема разрешение от майка си.
Сезоните идваха и си отиваха.
Лицето на Мими все още криеше хиляди тайни за мен...
Нейното тяло - хиляди сладки обещания.
Но някъде в съзнанието ми... се криеше страх, че вече
достигнахме върха на нашите взаимоотношения...
че всичко ще върви надолу занапред.
И тогава нещо се случи.
Нещо, което постави нещата на съвсем различна плоскост.
Ние бяхме в Китцбюел на ски ваканция.
Наех там една вила.
Това беше една от онези нощи,
топла и уютна отвътре...
с големи, едри снежинки...
носещи се навън в тъмнината отвъд замръзналите стъкла.
Никаква светлина, само тази от телевизора.
Мими седеше на пода, облечена само с тениска и
гледаше някакъв стар американски сапунен сериал.
А аз, излегнал се на дивана, я наблюдавах...
проснат във вид на пиян унес.
Внезапно тя стана...
отиде до телевизора...
разтвори краката си...
и се изпика на екрана,
като че ли искаше да го изтрие.
За миг бях вцепенен, но после се изтърколих от дивана.
Пълзях като побъркан.
Проврях се между краката й...
и се обърнах.
И веднага бях погълнат от тази топла, златна струя.
Изпръскваше бузите ми...
запълваше ноздрите ми, щипеше очите ми...
И тогава нещо раздруса мозък ми
с мегатонна сила.
Имаше ослепителен блясък в дъното на очите ми.
Изпитах най-силният оргазъм в живота си.
За Бога, човече!
Сякаш нажежен нож ме пронизваше отново и отново.
Това беше моят Нил, моят Ганг, моята Йордан...
извор на младост, второ кръщение.
Мисля, че съм толерантен...
доколкото мога... но, очевидно...
си има граници. - Престани да мрънкаш, Найджъл.
Споделям откровено с теб.
Разширявам вашите сексуални хоризонти.
Сигурен ли сте, че трябва да се разширяват?
Разбира се, че при вас с Фиона в леглото
всичко е наред, стерилно и хигиенично.
По-добре изобщо не ни замесвайте в това.
Ние сме прилични хора.
Защо посвещавате непознат човек в детайлите
на вашия извратен сексуален живот.
Това е безсрамно. - Безсрамно?
Изпитвал ли си някога непреодолима страст?
Превръщал ли си в идол някоя жена?
Нищо не може да бъде цинично в такава любов.
Всичко, което се случва между вас...
става съкровено, не виждаш ли?
Хайде, сядай.
Изпий още един чай.
Ще успокои нервите ти.
Така, във всеки случай...
това беше нашият сексуален Рубикон.
Това отваряше всякакви видове нови възможности.
Аз винаги съм имал подозрение,
че би било върховно удоволствие
да бъдеш унижен от красива жена,
но чак сега осъзнавах
до къде би могло да доведе това.
Затваряхме се с нашите играчки за седмици и не излизахме изобщо...
не се срещахме с никой друг.
Предполагам, че друга двойка не би издържала.
Оскар? - Само минутка.
Действително ли си бил с всички тези жени?
Какви жени? - Тези, за които пишеш.
Има ли значение?
Това е само книга. - Знам, но съм любопитна.
Харесва ли ти? Това е, което има значение.
Много е секси. - Забрави за секса за две секунди.
Какво мислиш за качеството на написаното?
Не знам, английският ми не е достатъчно добър.
"Моят английски не е добър." Защо изобщо тогава четеш?
Защото те обичам. Обичам всичко, което правиш.
Жалко, че не те издават.
Вече щеше да бъде на върха в списъка на най-продаваните книги.
Кога ще бъде публикувана?
Ти ми кажи.
Работя над това.
Взехме да приличаме на две златни рибки, затворени в аквариум.
"Слушай, казах, трябва да променим обстановката."
"Нека се обадим на приятели и да купонясаме в града."
Знаеш го. Истина е. Истина е.
Ей, какво има?
Винаги съм намирал изневярата...
за най-вълнуващия аспект на всяка връзка.
Тази сцена трябваше ме възбуди.
Но защо не стана така?
Защо се чувствах толкова наранен?
Без цигари, моля.
Защо го направи?
Защо не кажеш нещо?
Какво искаш да кажа? - Защо ме изостави така?
Не знаеш ли? - Ами, ти започна.
Флиртува с моята приятелка. Направо и се нахвърли.
Глупости, просто си бъбрехме. - А ние просто танцувахме.
Танц ли? Само дето не го направихте на дансинга.
Съжалявам. Направих го от ревност.
Моля те, моля те, прости ми.
Ти си моят тигър. Не искам никой друг, освен теб...
за винаги. Обичам те. Обичам те.
Аз също я обичах, но доверието ни един към друг вече се изчерпваше.
Бяхме тръгнали към сексуален банкрут.
Надушвам прасе.
Не се смей. - Млъкни.
Ела, прасенце.
Къде е то?
Ела, прасчо.
Къде си?
Слизай. Слизай.
Как смееш да се опитваш да ме чукаш, мръсно животно!
Това заслужаваш.
По-силно.
Млък.
Ох, всичко развали.
Прасетата не говорят.
Как мога да повярвам на прасе, което говори?
Знаеш ли?
Аз също не вярвам в това.
Вече не.
Това беше.
Магията беше развалена.
Много добре, ако ме питате мен.
Не смея да си помисля какво би последвало.
Не се безпокойте, това още не е всичко.
Защо решихте, че се безпокоя?
Мислите, че ми е приятно да бъда боклукчийско кошче,
за вашите отвратителни спомени.
А не искаш ли?
Действително ли не искаш, Найджъл?
Той още ли е тук?
Страхувам се, че да, но аз точно си тръгвах.
Знаеш ли, Найджъл беше изключително търпелив с мен.
Не гледаме по един и същ начин на нещата,
но имаме един общ интерес. Ти, скъпа.
Предполагам затова продължава да се връща за още.
Във всеки случай, както вече казах, аз тъкмо си тръгвах.
Благодаря ви много за чая.
Та-ра-та-там.
О, съжалявам. - Доста се забави.
Наистина съжалявам, скъпа. - Щях да отида на вечеря без теб.
Невероятно трудно е да се измъкнеш. Видя го какъв е.
Тя също ли беше там, нали? - Коя?
Грешен отговор, Найджъл. Можеше да кажеш "Да" или "не".
Много добре знаеш кого имам предвид.
А, Мими ли? Тя се появи когато си тръгвах. Странно създание.
"Странна, но не изглеждаща зле."
Потресна за мъже... и за повечето жени.
Виж, аз не съм "повечето мъже".
Аз съм ти съпруг, нали?
Ето ни. Готово, всички са закопчани.
Това дъщеря ви ли е?
Амрита, поздрави дамата и джентълмена.
Здравей, Амрита. Много хубаво име, хубаво като теб.
Очарователна е, къде я крихте? - Бавачката се грижи за нея.
А вашата съпруга? - Аз съм вдовец, скъпа госпожо.
Във всеки случай е прекрасно да има дете на борда.
Това създава по-добра атмосфера.
А вие? Осигурихте ли вашето потомство?
Жена ви толкова обича децата,
че си помислих, че имате свои. - Не, нямаме.
Найджъл мисли, че светът и така е пренаселен,
без ние да допринасяме за проблема.
Това е чудесно за Индия, може би... Но зелените полета на Англия могат
да изхранят още няколко гърла.
Вижте това. - О, виж, Амрита, виж!
Не е ли красиво? - Студено ли ти е, скъпа?
За бога, трябваше да си взема палтото.
Моля, позволете. - Много мило.
Ето. - Благодаря.
Ще отида да ти донеса нещо от каютата.
Ще се видим след малко.
Повярвайте ми, скъпа госпожо...
децата са по-добра форма на брачна терапия...
от което и да е пътуване до Индия.
Не вярвате на всичко, което казва. Той е болен човек.
Той си въобразява разни неща.
Моля, не мислете лошо за мен.
Чакайте малко.
На какво играете този път?
За мен има значение какво мислите вие.
Така ли? Наистина ли?
Трябва да разговарям с вас, Найджъл.
Трябва да ви обясня.
Ами, добре. Давайте.
Не. Не тук. В моята каюта.
Няма да сме обезпокоявани там. Моля.
Боя се, че аз не мога. Не сега.
Не. По-късно. Пет часа.
Каюта Ди Ес 1.
Какво е това?
Вестник.
Донесох палтото ти.
Благодаря, господин Сингх. - Няма защо.
Каква прекрасна приказка. Кажи благодаря, Амрита.
Ако татко ти разреши ще ти разкажа и други приказки. Искаш ли?
Две купи.
Пас.
Четири купи.
Аз пасувам. - Нищо няма да кажа.
Пас.
Няма да повярваш...
но трябва да видя този човек отново.
Мислех, че ти беше достатъчно всичко това.
Знам, просто... той не приема "не" за отговор.
Така съжалявам, но просто трябва да отида.
Бихте ли заели моето място?
С удоволствие. - Чудесно.
Бриджът е велика игра.
Един път играх 48 часа, без да спирам.
Оставяте вашия партньор в сигурни ръце.
Превъзходно. Извинявам се.
Извинете ме и така нататък.
Може ли да вляза?
Затвори вратата.
Първоаприлска шега!
Вие сте жалък, болен...
Искаш ли я? Да или не.
Не искам да имам нещо общо и с двама ви.
Пуснете ме. Пуснете ме или...
"Пуснете ме или ще кажа на мама."
Хайде.
Махай се.
Отивай да пълзиш към твоята брачна гробница.
Знаете ли какво? Съжалявам ви.
Съжалявам и двамата...
ако това е начинът ви да се забавлявате.
Изобщо не ми е забавно. - Тогава какъв беше този фарс?
Как иначе бихме могли да ви доведем тук?
Защо изведнъж това стана толкова невероятно важно?
Мими иска да чуеш остатъка от нашата история.
Тя мисли, че така по-лесно ще те получи.
Какъв сте вие, неин сводник?
Не оспорвам правото и да получи това,
което аз вече не мога да и дам.
Аз просто надзиравам нейните отношения вместо...
вместо да участвам в тях.
Ти можеш да я имаш, Найджъл...
с моята благословия.
Но при едно условие -
да ме изслушаш.
Вие ме побърквате.
Защо си още тук?
Хайде, Найджъл, това беше шега.
Къде ти е чувството на хумор, за бога?
Хайде, сядай. Настани се удобно.
Използвай моята инвалидна количка.
Спирачката! Спирачката!
Имай милост, Найджъл.
Не бъди толкова груб с човек,
съсипан от любов, която е била прекалено силна.
Да, господине.
Ние трябваше да спрем точно там.
Любовниците трябва да спрат, когато тяхна страст е на върха...
да не чакат, докато дойде неизбежният упадък.
Така беше, моето желание към нея започваше да намалява.
Тя си лежеше там,
красива, сладострастна...
и това не ми правеше впечатление.
Обвинявах я, че не може да ме възбужда
по начина, по който трябваше.
Ние развихме наркотична зависимост от телевизията...
придобивка, позволяваща на брачната двойка да се понасят един друг,
без да разговарят.
Издателка от Ню Йорк беше в Париж
на път за панаира на книгата във Франкфурт.
Исках да я развлека. Беше пиар работа...
и имах опасения от реакцията й към Мими,
която засенчваше всяка друга жена в полезрението.
Това ли ще облечеш? Тази рокличка?
Какво й има?
Не можеш ли да облечеш нещо друго?
А на тази какво й е?
О, нищо.
Как така нищо?
Мислиш, че ме прави дебела, прави задника ми дебел ли?
Не съм казал това?
Мислиш, че имам дебел задник. - Ти го каза, не аз.
Значи си мислиш, че имам дебел задник.
Престани. - Нямаше да кажеш това едно време.
Ти харесваше задника ми. Аз още харесвам задника ти.
Луд съм по него.
Вече не ме обичаш. - Облечи каквото си искаш.
Ходи ако искаш с хавлията, все ми е едно.
Проблемът е, че издателството не не е
каквото беше. Нивото е занижено...
Само утвърдени автори. Никой не инвестира в нов, доказал се.
Няма да го печатат, докато не стане известен.
Звучи ми като Параграф 22. - Можеш и така да го наречеш.
И твоето пребиваване в Париж изобщо не помага.
Кога ще се върнеш в САЩ, където ти е мястото?
Не, той няма да направи това.
Оскар е част от пейзажа тук. Той е като Айфеловата кула.
Той е прав, Бевърли. Харесва ми тук.
Аз се чувствам у дома. - Радвам се за теб.
Хайде, грабни живота. Париж е свършил. Стара игра.
Това е литературен мавзолей.
Хенри Милър го изчерпа преди петдесет години.
Боже, не мисля, че Франция не е същата...
откакто зарязаха абсента.
Няма нищо. Добре съм. Благодаря.
Добре съм. Добре съм.
Знаеш ли какво? Трябва да те направя мой агент.
Това ще разреши всички мои проблеми.
"Париж е свършил. Стара игра."
Действително много ми помогна тази вечер...
като че ли нямам достатъчно затруднения да бъда публикуван.
Не можах да понеса да гледам как й лижеш задника.
Ще лижа задника на когото си поискам...
Твоят не е единственият в града. - Така ли мислиш?
Точно така. - Тогава по-добре да си вървя.
Добре. Направи го.
Тръгвам си.
Тъжен ли си, че си отивам?
Не си тъжен.
Тъжен съм, но така е по-добре.
Моите ключове.
Благодаря.
Обичам те. Обичам те толкова много.
Моля те, не ме карай да си ходя.
Спри да плачеш.
Върви да направиш кафе или нещо, хайде!
Боя се от часа за лягане.
Аз чувствах
непреодолимо желание да спя.
Скапан съм.
Лека нощ.
Лежейки там, стомахът й присвит...
нейните вълнуващи се органи.
Целуни ме за лека нощ.
Не така. Прегърни ме.
Ще смачкам с моите устни нейните
все едно гася фас в пепелник... но това е само встъпление...
към най-баналното действие, известно на човек -
процесът насочен към съвкупление.
Чувствам се като плъх в капан.
Навън хората се забавляваха...
танцувайки, правейки любов.
Париж пулсираше в своя собствен яростен ритъм.
Блъскаха се в главата ми, побъркваха ме.
Жадувах разнообразие.
Изпитвах глад за шум и развлечение.
По дяволите!
Така ли трябва да го пиеш?
Не може ли да използваш чаша?
Каква е разликата? Вкусът е същият.
Не е същият.
Не знаех, че си толкова деликатен.
В какъв смисъл? - Имам предвид "деликатен".
Разбирам, но това не е правилната дума на английски.
Ако не я знаеш на английски, кажи я на френски.
Но ти говориш доста лошо френски.
Но е по-добър от твоя английски.
След всичките тези години в Париж, така и трябва да е.
Може би твоят английски също не е добър.
Може би затова не те печатат.
Ти да не си литературен критик? Мислех, че си сервитьорка.
Аз не съм сервитьорка. Аз съм танцьорка.
Танцьорка, друг път! Все още щеше да се молиш за бакшиши,
ако не бях те измъкнал от онова скапано ресторантче.
Ти малка кучко!
Добре, шоуто свърши.
Можеш вече да ставаш.
Господи, не ми причинявай това.
Скъпа? Хайде, кажи нещо.
Моля.
Всемогъщи боже.
Бърза помощ. Добър ден.
Жена ми припадна изведнъж. - При какви обстоятелства?
Тя падна. Падна.
Удари си главата в мебел.
Кърви ли през носа или ушите?
Взема ли някакви лекарства?
На каква възраст е тя?
Лошо ми е. - Къде?
Къде ти е лошо?
Главата ми.
Лошо ли е?
Колко е лошо?
Тигре.
Да повикам ли доктор? - Не. Просто ме прегърни.
Скъпа, прости ми, моля те.
Аз те обичам.
Ааа, страхотно е!
Благодаря. Благодаря. Толкова съм щастлива.
Каква прекрасна вечер.
Иска ми се да бъде завинаги.
Завинаги е дълго време, скъпа.
Не мога да мисля в такива срокове. И никога не бих могъл.
Но когато нещо е добро,
не искаш ли да трае вечно?
Разбира се, но всяко добро нещо си има край.
Дори нашата връзка ли?
Толкова ли сме добри?
Не сме ли?
Е, след като вече спомена, не.
Вече не.
Аз...
Хайде, Мими, нека не се самозалъгваме.
Не разбирам.
Виж, това беше хубаво, докато траеше.
Наистина беше сладко, но вече става кисело, не е ли така?
А, не е ли така?
Надявах се, че ти ще вземеш инициативата...
но не, ти изглеждаш напълно щастлива да вървиш по този път.
Но аз не искам. Унижавам себе си, като унижавам теб.
Ние се унижаваме един друг, за Бога.
Нека да не разваляме красивите спомени.
Нека да спрем, докато ни е останало още малко достойнство.
Но аз те обичам. Всичко, което аз искам, си ти.
Искам да се омъжа за теб. Искам да ти родя деца.
Искам да ти посветя живота си.
Аз не искам остатъка от живот ти. Аз искам моя собствен.
Не може ли да го побере глава ти?
Какво сгреших?
Причинявала ли съм ти някога зло?
Оскар, кажи ми.
Дори на престъпника му съобщават за неговото престъпление.
Какво направих?
Нищо не си направила.
Просто съществуваш. Това е всичко.
Разбирам.
Дали ми липсваше?
Разбира се, че да...
но също така изпитвах невероятното чувство на свобода.
Бъдещето изглеждаше светло, обещаващо...
изпълнено с хиляди съблазнителни изображения...
повечето от тях на жени.
О, по дяволите!
Аз съм.
Тук съм.
Уплашена съм. - Какво?
Не мога да живея без теб. - Боя се, че ще трябва.
Няма да мога.
Вече преминахме през това, нали?
Така че защо да не си дадем почивка?
Виж се с приятели. Забавлявай се.
Ние вече всичко решихме.
След няколко дни, ще ми благодариш за направената първа крачка от мен.
Преиграваше ли тя? Не можех да бъда сигурен.
Обадих се на бившата й съквартирантка. Нищо не се получи.
Прекарах остатъка от деня замислен
и половината вечер пиейки.
Очаквах те.
Виждам, но се учудвам защо. - Ти знаеш защо.
Знам, че съм развалина и ще се сгромолясам.
Не, почакай. - Пусни ме.
Не, искам да ти кажа нещо. - Няма нищо повече за казване.
Моля те! - Това не улеснява нещата.
Трябва да ме изслушаш. Моля. Моля те, изслушай ме.
О, за Бога!
Рита, ела тук. Рита.
Добре. По-добре влез вътре.
Искаш ли едно?
Е?
Какво е толкова важно?
Истина е това, което казах.
Не мога да живея без теб.
Ако само заради това... - Моля те, не ме изхвърляй.
Дай ми последен шанс.
Готова съм да живея с теб при всякакви условия.
Мога да понеса всичко само и само да съм с теб.
Можеш да ми викаш. Можеш да ме удряш.
Можеш да имаш други жени.
Не ме интересува какво правиш, но, моля те...
не ме отпращай.
Независимо, че не ме обичаш вече...
прибери ме от съжаление.
Всичко ще направя, за да остана с теб.
Моля те. Моля.
Моля.
Умолявам те.
Моля! Моля!
Умолявам те.
Всеки има някаква садистична жилка.
Тя бързо излиза на повърхността
когато някой е зависим изцяло от вас.
Ако тя действително искаше да живее в ада...
щях го направя толкова горещ, че дори тя щеше да иска да излезе.
Да, толкова е хубаво.
Да, Синди.
Синди?
Имах в предвид Мини, ...Мими.
Разбира се, че съм сигурен.
Да, защо не?
Подбери две девойки. Да прекараме добре вечерта.
Кой? О, обзалагаш ли се?
Тя е с най-страхотния задник от тази страна на реката.
Добре.
Ще се видим там.
Вечерята е готова.
Ще ям навън. - Тази вечер?
Какво е особеното на тази вечер? - Това е вашият празник.
Какъв празник? - Денят на благодарността.
Исках да те изненадам.
Добре. Нека да видим какво имаме.
Исусе, какво е това? - Пуйка.
Приготвих я специално за теб.
Имаш предвид, че си я изгорила за мен.
Това е. Аз изчезвам.
Няма ли поне малко да пробваш? - Шегуваш ли се?
Уважавам твърде много моя зъболекар.
Слушай, не се опитвай да готвиш. Прави това, което можеш.
Което ми напомня, какво стана с твоите уроци по танци?
Танцуването трябва да идва от сърцето.
Моето сърце е разбито.
Най-накрая я пречупих.
Постигнах невъзможното.
Тя погрозняваше, фигурата й...
се изхабяваше... превръщайки се в нервни обриви... и кожни петна.
Възхищаваме се на прическата ти. - Настина ли?
Сюзън мисли, че ти отива, аз също.
Не мога да се сетя, но това ми напомня на нещо.
Сетих се! Рита!
Рита?
Рита. Кучето на съседката.
Чакай.
Какво е това? Прилича на пъпка.
Това е. И носът ти лъщи също.
Не съм гримьор, но бих могъл да го направя по-добре от това.
А, не знаех, че имаме Хелоуин парти.
Тя беше така уязвима...
толкова беше лесно да я засегнеш.
Не сега, по дяволите!
Не виждаш ли, че се опитвам да работя?
Да съм те молил да ми почистваш къщата?
Не. Така че спри да се правиш на мъченица.
Свали това нещо от главата си.
Това те прави дори по-грозна от обикновено.
Ти наистина си се запуснала. Срам ме е да ме виждат с теб.
Какво има сега?
Аз очаквам...
Какво очакваш?
Бебе.
Какво каза?
Ще имам бебе.
О, Боже.
Откога знаеш?
Едва от вчера.
На два месеца, каза докторът.
Какво ще правиш сега?
Да правя?
Погледни ме.
Приличам ли ти на татко?
Как ще отглеждаме дете на това място?
Вече съм към четиридесетте.
Нямам продадена дори една книга.
Светът не знае, че съществувам.
Не минава ден, без да си помисля, че е по-добре...
просто да се самоубия и да приключа с това.
Ще бъде ли справедливо за едно дете с такъв баща?
Бъди честна.
Съобщиха ми, че има усложнения... но не бях подготвен...
да я видя изглеждаща като мраморна фигура от гробница.
За момент почти се бях разчуствал.
Ти дойде.
Как бих могъл да не дойда?
Донесох ти цветя.
Ти си тук.
Нищо друго няма значение.
Мислех си, когато се изправиш на крака,
ще заминем някъде надалеч заедно, само ние двамата.
Да заминем надалеч? - Да. Далече, далече.
Гадост. Няма място.
Изглеждаш бледа, скъпа. Добре ли се чувстваш?
Извинете, мадам.
Извинете.
О, извинете. Извинявам се.
Виж. Ето го.
Това е, от което имаш нужда, скъпа.
Виждам те как се наслаждаваш под една от тези палми...
с чаша в ръка.
О, няма да мога да издържа цялото пътуване тук.
Ще им го дам да го приберат някъде.
Веднага се връщам.
Вашият багаж е вече натоварен... и не може да пътува без вас.
Не. Това е всичко, което имам.
Не сте чекирали никакъв багаж?
Може ли да видя вашия билет, моля?
Искате ли да направя съобщение...
да разберем има ли доктор на борда?
Ще трябва да попитам капитана.
Бих могъл да опиша как гледа през прозореца... тази красива луна...
същата, която виждах и аз...
но, обзалагам се, не изглеждаща същата за нея.
Всичко зависи от състоянието на душата ви.
За нея, луната би трябвало да е отровна.
За мен, сладка като праскова.
Не ви познавам добре.
Понякога си мисля, че си измисляте. - Бих желал да си прав.
Ако моята фантазия беше по-плодовита,
може би щеше да бъде отпечатана.
Имам предвид, дори ако половината от тази история беше истина...
вие щяхте да се срамувате да я разказвате.
Момче...
Ти все още не ме познаваш.
Още ли ми се сърдиш?
Не знам. Доста съм объркан.
Аз исках да го чуеш.
Аз по-скоро исках да го чуя от вас.
Аз оставям думите на него. Те са всичко, което му е останало.
Кога можем да останем заедно?
Имам предвид, разбираш, действително сами.
Първо чуй остатъка от историята.
Тогава ще видим.
Ето те и теб. Чудех се къде беше.
Пропусна вечерята. - Загубих представа за времето.
Нищо, Дадо ми прави компания.
Добре. Как беше бриджа?
Това беше бедствие. - Наистина ли?
Имахме много, много лош късмет.
Никога не съм имал толкова лоши карти.
Когато не ти върви на карти ти върви в любовта.
Може ли да ви предложа напитка?
Не, благодаря много. Някой друг път.
Идваш ли, скъпа?
Мазник.
Обзалагам се, че му се иска да легне с теб.
Само си говориш. - Какво имаш предвид?
О, за Бога, Найджъл, не съм пълна глупачка.
Тези сесии с този ужасен американец.
Знам че не те привличат сините му очи.
Не те разбирам. - Хвърлил си око на жена му.
Какво? Аз просто съжалявам момичето, това е всичко.
Да, така я съжаляваш, че чак езикът ти е увиснал.
Но, внимавай, Найджъл.
Всичко, което би могъл да направиш, мога да го направя по-добре.
О, Боже.
Скъпа, не мога да разбера защо не вземеш Драмамин.
Нали ти казах, че ме замайва.
Със сигурност, но е по-добре да спиш, отколкото да страдаш.
Ние ви каним... на бал с маски тази вечер.
Посрещнете нова година и танцувайте с музиката на Дани Гарси.
Стюардите могат да ви снабдят със забавни шапки и...
Забавни шапки. За Бога.
Ето.
Ето, вземи още едно.
Харесва ти да вземам хапчета, нали Найджъл?
Ако не едни, други.
Знаеш ли защо се безпокоя? - За какво говориш?
Хапчета, Найджъл. Хапчета.
Не го правим достатъчно често напоследък.
О, така ли? Хайде, моля те. - Какво правим тук?
Какво търсим тук, което не можем да намерим вкъщи?
Седем години и какво? Сега разбирам,
че не трябваше да тръгваме за Индия.
Ще прекарвам цели шест месеца на легло.
Съжалявам, скъпа. Не те слушах.
Ти си някъде другаде, знам къде! Това е като наркотик.
Това е глупав разговор.
Ако си толкова обсебен от тоя циничен инвалид и неговата
сексапилна съпруга върви при тях и ме остави на мира.
Чудесно! Ако така го чувстваш, така и ще направя.
С времето Мими се превръщаше в далечен спомен...
в затворена страница.
Моето чувство за свобода се върна напълно.
Не бях зарязал Мими за някоя конкретна жена.
Размених я за всички жени.
Реших да компенсирам изгубеното време.
Без повече емоционално обвързване.
Въргалях се в женска плът като прасе в детелини...
рикоширах от легло на легло...
заграбвах всичко, което можех...
бързах.
Всеки ден ми обещаваше ново сексуално
приключение и колкото по-кратко, по-добре.
Всеки път, когато надниквах в очите на една жена...
виждах отражението на следващата.
След две години на лутане...
се отказах от претенциите си на писател... и превърнах нощта в ден.
Започвах да живея по здрач и се оттеглях на разсъмване.
Трябва да се прибирам. Трябва да се прибирам, Оскар.
Не, нека се забавляваме. Нощта сега започва.
Изморена съм. Трябва да ставам след два часа.
Почакай. Още малко ще се позабавляваме.
Не! Спри!
Нещо се прецака.
Вървеше ми повече, отколкото заслужавах.
Само сътресение и фрактура на бедрената кост...
това ме прикова на леглото като мумия за седмици.
Нито едно от моите завоевания не се сети да провери дали все още дишам.
Ха, проклет да съм.
Исусе!
Значи не си се самоубила.
Защо? Аз вече бях мъртва.
Изглеждаш страхотно. - Аз се чувствам страхотно.
Ето. Донесох ти тези цветя.
Благодаря.
Можеш да седнеш, след като си тук.
Къде беше през цялото това време?
Ти купи билетите. Ти трябва да знаеш.
Мартиника? Там ли остана?
С какво се занимаваше?
Работих в хотел. - Като сервитьорка?
Докато мениджърът не откри, че мога да танцувам и ме включи в шоуто.
Колко мило. - Да. Той беше твърде мил.
Той почти възстанови моята вяра в човешката природа.
Почти? - Да... докато не си те припомнях.
Туш.
Какво правиш отново тук?
Просто посещение. Чух за твоята беда...
мислех да видя дали не се нуждаеш от нещо.
Знаеш ли от какво действително се нуждая, скъпа?
Нуждая се да стоиш настрани от моя живот.
Не си изгубил чара си, Оскар. Трябваше да съм наясно с това.
Хубаво... довиждане.
Помниш ли въртележката?
Разбира се, че помня въртележката.
Помня я, както си спомням пътя до зъболекаря.
Леко! Леко!
Спри!
Задник. Мислеше си, че ще забравя всичко?
Тя дойде да ме види след операцията
и каза: "Има лоша новина и добра новина."
"Ти си парализиран от кръста надолу, завинаги."
"Добре", казах аз. "Нека да чуем добрата новина."
"Това беше добрата новина", каза тя.
"Лошата новина е, че отсега нататък..."
"аз ще се грижа за теб."
Ние бяхме двойка отново.
Тя се премести при мен и ме гледаше със
странна смесица от преданост и задължение.
Тя беше моята готвачка, моят иконом, моят тъмничар...
и моята медицинска сестра.
Ох, не би ли могла...
Крака ми да трепери...
ако винаги забиваш иглата на едно и също място.
Виждаш ли? Кракът ми се разтреперва.
Не можеш ли да намериш някое друго място?
Искаш да я забия отново ли? - Не, следващия път.
Виж какво направих заради теб, глупчо.
Ще използваш мръсна игла? - Не е останала нито една друга.
Утре ще взема още.
Хрумна ми, че тя все още ме обича...
въпреки всичко.
Иначе какъв е смисъла да нараняваш някой,
който не означава нищо за теб.
Ей, тигре. Ела и яж.
Ти няма ли да ядеш нещо?
Излизам.
Няма ли нещичко вътре? - Като какво?
Не знам. Може би домати, гъби?
Искаш ли гъби?
Ами, да. Би било добре.
Като искаш гъби, отиди и си набери.
Да.
О, не, той не е на разположение.
Кой се обажда, моля?
Не. Говорите с неговата медицинска сестра.
Какво по дяво... Кой казва, че не съм на разположение?
А, вие сте чули.
Да, много жалко.
Кой е?
Не. Боя се, че е абсолютно невъзможно.
Той изобщо не е в състояние.
Да, ще предам.
Няма защо. Довиждане.
Кой беше?
"Париж е свършен. Стара игра."
Имаш предвид Бевърли? Какво искаше?
Какво искаше тя, за Бога? - Откъде мога аз да знам?
Можеше да ме оставиш да говоря с нея.
Казах, че можеше да ме оставиш да говоря с нея.
Мими, не успявам нито да се видя, нито да говоря с някого напоследък.
Все едно съм в изолатор.
Така ли?
Виж...
Знам, че заслужавам всичко, което ми се случва.
Аз те третирах като чудовище. Аз съм чудовище.
Ти нямаш правото да се критикуваш. Това е моя привилегия.
Знам. - Аз си го спечелих.
Но аз обещавам, че никога не ще те нараня пак.
Ти... да ме нараниш?
Колко забавно.
И не си играй с твоето "пиш-пиш", докато ме няма.
Няма смисъл.
Благодаря на Бог, че си вкъщи.
Липсвах ли ти?
Колкото когато ме заряза ли? - О, не, не започвай пак.
Моля те, нека не правим сцени.
Защо не? Аз обичам сцените.
Толкова бях привикнала с тях.
Всъщност аз не мога без тях.
Какво е това? - Какво си мислиш, че е?
Какво очакваш, след като излизаш и ме оставяш сам цяла нощ?
Подмокрих се, разбира се.
Ох, горкичкият тигър. По-добре да ти сменя памперса.
Боже, ти смърдиш. - Защо просто не ме довършиш?
Забий ми някоя инжекция...
блъсни ме по стълбището, или нещо такова?
А, почти забравих.
Днес е рожденият ти ден, нали?
Така ли?
Не се сетих.
Честит рожден ден! Честит рожден ден, скъпи Оскар!
Честит рожден ден!
Въпреки че ме държеше изолиран от хората,
с удоволствие ме извеждаше навън,
защото знаеше колко много наранява споменът...
за простичките малки удоволствия, от които бях лишен завинаги.
Антоан, остави господина на спокойствие...
виждаш, че е инвалид.
Забавно. Ти би могъл да бъдеш добър с хлапета.
Кой знае? - Сега няма да си... със сигурност.
Не че не исках детето, което направихме.
Не мисля, че го заслужавах.
Но ти още може да имаш. - Не се притеснявай за това.
Сексът е абсолютно безопасен за мен.
Какво имаш предвид?
Този аборт, който така любезно плати...
ми направи инфекция.
Аз бях доста болна в Мартиника.
Всъщност почти умирах.
Никога не си ми казвала.
Ами сега ти го казвам.
О, Господи, какво лайно съм бил. Презирам се.
Мразя себе си повече, отколкото ти би могла да ме мразиш.
Не се самозалъгвай, Оскар. Никой не може да те мрази повече от мен.
Защо стоиш с мен? - Ти действително ли не знаеш?
Защото ти си скъпоценен за мен, много по-скъпоценен отпреди.
Ето. - Така беше.
Ние се нуждаехме един от друг, тя и аз.
Става ужасно студено.
Мими, водата става студена.
О, по дяволите! Пак свърши.
Трябва да говоря с домоуправителя за това.
Не си отивай.
Да? Да, а ти?
Не, не мога, наистина съм вкъщи.
Не, много искам, но трябва да съм си вкъщи.
Остави ме, имам страшно много работа.
Много си важен, в колко часа?
Ах, падам, уф.
Наистина ли?
Ах, те са жестоки, добре че имаш покана за мен.
Отбелязах си, но не знам. Аз наистина ще го направя за себе си.
Да?
Ах, трябва да е красиво.
Да, ще ме вземеш ли?
Да?
Да.
Това беше прекрасно. Благодаря.
Ти не знаеше, че аз мога да готвя, нали? Че само мога да танцувам?
Танцуваш добре. - По-добре, отколкото готвя?
Разбира се, имам предвид... не.
Готвиш добре, но можеш да танцуваш още по-добре.
Не работиш над танца. - Какъв е смисълът?
Никога няма да танцувам като теб.
Сигурно е, че можеш. - Хайде. Ти си специален.
Не е ли специален, тигре?
Абсолютно.
Виждаш ли? Той обича да гледа танца ти.
Той мисли, че си великолепен. Нали, тигре?
Вярно. - Какво ще кажеш за това?
Хайде. Давай.
Хей, Мими, ти си побъркана.
Хайде.
Не е ли това нещо?
И той не е обратен. Това е твърде рядко.
Покажи му твоя шпагат.
Хайде.
Виж това, тигре?
Трябва да го опиташ някога.
Хайде, Базил. Потанцувай малко за Оскар.
Не знам. Аз... ядох твърде много. - Хайде.
Бедното момче има толкова малко радости в живота.
Никаква забава изобщо.
Добре?
Хайде! Не спирай!
Танцувай! Танцувай!
Вече бях свикнал да бъда половин човек...
но тази нощ, действително стигнах дъното.
С нас ставаше истински катарзис.
И двама разбрахме, че не можем да достигнем
такива дълбочини на страстта и жестокостта с друга жива душа.
Г-н Оскар Бентън... Съгласен ли сте да вземете за своя съпруга...
г-ца Мишлен Бувие?
Г-це Мишлен Бувие...
Съгласна ли сте да вземете за свой съпруг... г-н Оскар Бентън?
В съответствие със закона Ви обявявам... за съпруг и съпруга.
Ние бяхме като оцелели от такава ужасна катастрофа...
която ни обвързваше...
и не се споделяше от никого другиго на света.
Така отношенията ни направиха пълен кръг.
Достигнахме равновесието.
Измина време оттогава, но живея в постоянен страх.
Страхувам се да не загубя остатъка от сърцето и
заради някой щастлив кучи син.
Странно е, че споделям това с някой, който се надява
че той ще бъде избраният. Не го отричайте.
В тази каюта има място само за един лицемер.
Ако няма да оставаш за още една напитка...
можеш да си вървиш.
Няма повече какво да се разказва.
Мисля, че сега ви разбирам по-добре.
А нея?
Да, и нея.
По дяволите, по дяволите...
Виж...
Нека се държим като възрастни.
Да, възрастни. Това е думата.
Каквото и да правя ти го правиш по-добре. Както искаш.
Нямам нищо против, ако имаш малка закачка...
с оня италианец например.
Престраши ли се най-после?
Мисля, че се нуждая от напитка.
Казах, че отивам за напитка. Мога ли да ти донеса една?
Може ли едно уиски, моля? Без лед.
Това беше като някакъв фокус.
Твърде добре за момче с два леви крака.
Ами не претендирам да съм добър танцьор.
Просто майтап, Найджъл. Не се горещи така.
Ще погледнеш ли към този латино любовник?
Внимавай. Може да ти я отнеме.
Време е.
Къде е вашата английска роза?
Ще пропусне празненството, ако не побърза.
Фиона не е добре. Стои в каютата си.
Това е разочароващо.
Да, да. Под въздействието на Драмамин.
Жалко. Мими и аз се надявахме...
да изпием бутилка шампанско с вас двамата.
Да си вземем сбогом с нашите специални приятели.
Ако искате да получите нещо тази година... побързайте.
Останаха десет секунди.
Девет... осем...
Седем... шест...
Пет... четири...
Три... две...
Една!
Е, скъпа?
Щастливи дни, Оскар.
Разбира се.
Щастливи дни.
За ваше здраве. Забелязвате ли, че не казвам "Честита нова година."
За тези, чийто взор е фокусиран във вечността...
една година е същата като следващата.
Не думайте... В такъв случай, наздраве.
Занесете бутилка шампанско в стая А-29.
На моята сметка. Оскар Бентън. Нали?
Добре, момчета и момичета, това беше. Хайде, спрете това.
По този начин ли ще започнем новата година?
Мир! Нека да има мир!
Шалом! Шалом!
Добре, добре. Успокойте се, момчета и момичета.
Аз мислех... - Ти мислеше какво?
Но ти каза... Имам предвид, че аз вече знам как завършва историята.
Не, не знаеш. Не още.
Аз мисля...
Аз мисля, че съм влюбен в теб.
Това е фантазия. Малко развлечение за едно досадно пътуване.
Смяташ, че това е само игра?
Казвала ли съм някога, че не е?
Но...
Аз съм наистина искрено влюбен в теб.
Ето защо никога няма да ме имате.
Но ти ме нараняваш ужасно.
Както вие жена си?
Тя не знае за нас. Тя не знае нищо.
Тя гледа право към нас.
Добре ли прекарваш?
Скъпа, това е чудесно.
Така ли? - Как се чувстваш?
Като нова, благодарение на твоите грижи.
Сега вече можеш да отправиш твоите новогодишни пожелания.
Мислите ли, че е безопасно да пия на празен стомах?
Кой иска да бъде безопасно?
Чувствам се опасна тази вечер.
Това е духът, Фиона. Знаех, че вашето присъствие...
ще прибави малко масло в огъня тази вечер.
Това беше твърде любезна мисъл от ваша страна.
Аз никога не съм виждала съпруга си в действие с друга жена преди.
Оскар ме събуди с бутилка на шампанско.
Вие наричате това в действие? Аз не мисля,
че той щеше да стигне донякъде с нея.
Срамота е.
Може би аз сгреших за теб, Найджъл.
Може би съпругата ти би била по-добър залог.
Хайде, спри да се цупиш, човече.
Трябва да бъдеш радостен, че се разбират така добре.
Хайде. Сложи си от шапчиците. Ще те накарат да се почувстваш по-добре.
Хвърляй лентички по тях.
Браво!
Това е "Титаник", отново!
По-близо е моят Бог до теб.
По-близо до теб.
Знам как се чувстваш, Найджъл.
Бил съм губещ през целия си живот. Присъедини се към клуба.
Ако не бяхте сакат, Щях да ви строша главата.
Давай, ако това ще ти помогне.
Аз заслужавам твоята омраза. Аз съм отвратителен. Аз съм жалък.
Не, не натам, Найджъл.
Найджъл, по-добре побързай. Иначе нищо няма да остане за теб.
По дяволите!
Тя тук ли е?
Виждал ли си такава алегория на грация и красота?
Две нимфи, спящи след вълнения.
Действително изпусна много, Найджъл.
Фиона беше откритие.
Огън отвсякъде.
Съмнявам се, че някога си успял да извлечеш повечето от нея.
Свиня!
Махни си проклетите ръце от мен.
Нещастник.
Не заслужаваш да чуеш остатъка от моята история.
Моята?!
Дайте ми го. Просто ми дайте това нещо.
Иначе ще нараните някого. Хайде, човече, не бъдете глупав.
Дайте ми го. - Да нараня някого?
Вече не.
Ние бяхме прекалено алчни, скъпа.
Това беше всичко.
Здравей, сладурче.
Баща ми каза да ви пожелая щастлива Нова година.