Downloaded From www.AllSubs.org
-Ехо?
Ехо?
-Хайде, знам, че сте там вътре!
Ехо?
-Ехо! Има ли някой? Чува ли ме някой?
НАУЧЕН ЦЕНТЪР ВХОД ЗАБРАНЕН
ОТГОВОР ОТРИЦАТЕЛЕН
"Да се процедира с проекта "Флашлайт" както беше програмирано"
ОПЕРАЦИЯ "ФЛАШЛАЙТ" ЗАВЪРШЕНА
-Завършена?
-Внимание: Опасност от радиация! Лабораторията ще бъде изолирана незабавно!
Внимание: Лабораторията е изолирана!
ЛАБОРАТОРИЯТА ИЗОЛИРАНА СВЪРЖЕТЕ СЕ С АДМИНИСТРАТОРА
-А няма никой от администрацията!
Перен...
Би превърнал този град... в Интернационална корпорация, а?
Добре, всички дойдоха, включително и ти.
-Ултравиолетовото ниво надхвърля 100 мегавата. Използвай адекватна защита!
-...дори и аз.
АЦЕТИЛЕН. КИСЛОРОД.
-...анализът на нашите компютърни програми показва,
че изпълняваните програми да непълни.
Трудно е да не се стигне до извода, че централата
е скрила преднамерено жизнено важна информация.
Не мога да продължавам
да работя на сляпо по даден проект с такъв разрушителен потенциал.
Мисля, че ми остава само един път.
Зак Хобзон, 5 юли.
-Възникна проблем с проекта "Флашлайт"
с катастрофални последици...
Две: изглежда, че съм единственото живо човешко същество на Земята...
Три, Перен изгори всички контроли:... Четири...
...Бях затворен в лабораторията и
отворих една бутилка с газ, очаквайки...
-Внимание: Пожарогасителите са активирани.
-Име, адрес и телефон.
-Здравейте! Казвам се Зак Хобзон.
Ако има някой,
моля да се свърже с мен на улица "Тарстон" № 2, Грей Лин
или да се обади на номер 396121.
-Здрасти! Казвам се Зак Хобзън.
Ако има някой,
моля да се свърже с мен на улица "Тарстон" № 2, Грей Лин.
-Аз ли съм единственият човек на Земята? Можете да се свържете с мен на...
УЛ. "ТАРСТОН" № 2, ГРЕЙ ЛИН, ТЕЛЕФОН 396121.
-Внимание! Внимание! Моля, всички граждани да се представят!
Неподчинението представлява нарушение на разпоредба 366025,
раздел 11, параграф B.
Моля някой да дойде.
-Времето на Земята е спряло.
-12 юли. Изпращам това съобщение в продължение на 5 дни без да получа отговор.
Моля, забравете предишния адрес,
сега съм в "Розхил Гардънс" 5, Чърчин Хейтс.
Посетете ме или се обадете на телефон 665058.
Много ще ми е приятно да ви видя.
Здравейте. Тук Джак Хобзън.
12 юли. Изпращам това съобщение в продължение на 5 дни без да получа отговор.
Моля, забравете предишния адрес,
сега съм в "Розхил Гардънс" 5, Чърчин Хейтс.
Посетете ме или се обадете на телефон 66...
НЕ ПИПАЙ
-Впечатляващо. Жалко, че никоя не влезе.
Мисля, че ще ти дам една възможност...
Голяма грешка, вероятно няма да ти дам никаква възможност.
Вярвай.
Беше чист късмет.
Печен съм.
...трябва да бъде угасен незабавно. -Не, мисля, че има дори една вярна част.
-Честно казано, мисля, че
ако нашата страна е част от свободния свят, трябва да използва всички средства за технологично изследване,
които да допринасят за сегашната ни позиция.
Означава да се поддържа равновесието между силите, които съществуват днес по света.
-Не искам да продължавам още, защото може и да има право,
че това сме ние...
-Опитвате се да ни унищожите всички!
Аз поемам контрол.
-Виж, сега не мога да говоря с тебе. Аз съм много зает човек.
Ти вече имаше твоята възможност.
Посветих всичките си знания и научни способности за проекти,
за които знаех, че можеха да бъдат използвани за лоши цели.
И за общото благо! ...dixit.
Колко е лесно е да си мислиш за общото благо,
когато тази вяра се възнаграждава
с положение, богатство.
И власт!
Колко е трудно да вярваш в общото благо,
Когато цялото ми същество казва,
че страхотните сили, които аз помогнах да се създадат,
са оставени в ръцете на луди!
Станах жертва на собствената си корумпираност!
Не е правилно аз да съм президентът
на тази...
...тиха Земя?
Бях прокълнат да живея.
-Къде си?
Добре де, къде си?
Къде си?
Къде е той?
Ако не се покажеш, ще застрелям момчето.
Сега съм Бог.
ГЕНЕРАТОР
-Здравей! -Добър ден.
-Как си? -Много добре.
Ултравиолетовите лъчи ще се покачат малко. Продължавайте работата.
-Не е истина.
-Господи! Колко е хубаво да намериш някого.
-Отидох до стаята на сестра ми...
...Тя изчезна.
Изпари се.
Просто...
...изчезна.
Обикалях 2 седмици наоколо, след това не си спомням много.
Бях зле.
Мисля, че сме малко луди. -Не сме казвали, че това е най-доброто за света.
-Беше много странно да обикаляш из болницата в сумрак, без звуци.
Празни легла.
Изненада беше, когато видях бебето. -Бебе?
-Не беше само защото е бебе...
...Никога не съм била много опитна с децата. -Това е значело, че има още някой.
-Не. Май вече са 3 седмици.
Бебето трябва да е вече мъртво.
-Нещо се промени.
Не знам какво е, но го чувствам.
Като че ли сме били избрани.
Северният полюс продължава да е на север, но водата тече наопаки.
Имам чувството,
че сме в друга вселена.
Наистина ли това е друга вселена? Открих една жена...
...или момиче?
-Имам една теория. Мисля, че лицата на хората са променливи като пластилин,
не са твърди като костите.
Формата на лицето се определя постоянно от мозъка.
Така че, ако твоят мозък има малък капацитет,
ще бъдеш грозен и глупав.
Но ако имаш добър мозък и решаваш как да използваш енергията си,
можеш да бъдеш привлекателен, интелигентен...
...или можеш да бъдеш експерт и гений, но грозен.
Или красив, но глупав.
-Мислех си, че бяхме пили малко шампанско.
-Също и аз.
Ако имаш огромен късмет, можеш да имаш изключителен мозък...
би бил страхотно красив и високо интелигентен,
като мен.
-И това го измисли ти сама? -Да.
-Ти си прекрасна.
-Ей, да не намекваш, че съм глупава?
-Не, не. Кога съм правил намек за това?
-Няма червеи.
Тя е молела за помощ.
-Била е жива след ефекта.
-Спри.
-Какво става?
-Не ти ли се струва, че нещо пулсира?
-Не.
-Добре де, изглежда, че не.
СВОБОДНО
-Господин и госпожа Смит?
-Това е за тебе. -Много благодаря.
-Ако намерим някой жив, какво ще правим?
-Възможно е да намерим хора от всякакъв вид.
Политици,
травестити...
-Мисля, че трябва да потърсим там, където е имало затворници.
Или просто да си отидем от страх.
Психиатрични болници, затвори.
Неща от този род.
-Не се надявам много да намерим някого.
-Трябва да търсим.
-Заповядай.
-Свършиха ти думите ли?
Къде ще спим? -Аз мога да спя там.
-Помислих си, че ще го кажеш.
-Тази става. Вземи ключовете.
-Не ми харесва.
-Не бъди... хубавичка.
Просто е: Аз поемам онази страна на реката, а ти поемаш отсамната.
-Обаждай ми се всеки половин час. -Добре.
-Зак, чуваш ли ме?
-Джоан, кажи.
-Зак, намирам се в една болница. Къде си ти?
-Минавам през университета. Наред ли е всичко?
-Да. Вече ще влизам.
-Добре. Ще ти се обаждам от тук на половин час.
-Там ли си, Зак?
-Здравей! Добре ли си?
-Почувствах се странно преди няколко секунди. Къде си?
-На улица Ментал, в Хил Крест. Няма нищо тука.
Нещо в университета?
-Нищо.
-Ще ти се обадя по-късно. Поддържай връзка и ти.
-Добре. Край.
-Искаш да ми кажеш, че ти и приятелите ти празноглавци
имате нещо общо с това ли?
-Не знам. Беше една американска идея.
Правеха експерименти за предаване на енергия.
Чрез мрежа около Земята.
Очакваше се самолетите да могат да я използват без да презареждат.
Горе-долу това беше.
-Ясно. Един уникален клуб за човеци, които си играят на богове с Вселената.
-Бяхме едва една малка част от безкрайната мрежа по света.
За да работим симултантно. От друга страна...
...не мисля, че ние сме отговорните.
Бог може едва да е примигнал.
-Бог само примигва и светът изчезва напълно?
Един свят на кресливи, жестоки
и изумителни човешки същества.
Боже мой, колко ми липсват!
-Всичко е наред.
-Хей?
-Д-р Хобзън, отидете на рецепцията.
Очаквам, че знаете, че трябва да освободите стаята преди 10 часа?
Знаете ли, че имате допълнителна такса за посещението, което имахте вчера?
-Не знаех, че трябва да плащам.
-Нямаме кифли, знаеше ли? -Връщай се в леглото.
-Благодаря. -Още нещо, господине?
-Още хляб? -Съжалявам, скъпи. Хлябът свърши.
-Ще се видим в 13 часа, на площада. -После продължаваме на юг.
-Ще се върнем. -Ще го обсъдим по време на обяда.
-Има константи в историята на науката, които никога няма да се променят.
Една от тях е зарядът на един електрон.
В експеримента, който направих, потвърдих, че този заряд се промени.
И на практика се намираше между новите стойности.
Не успявах да измеря тези стойности,
ако амплитудата между тях нараства.
Успявам само да направя извода, че фундаментът на Вселената
не само се промени, а и че е крайно нестабилен.
Само Бог знае, какво ще се случи.
-Здравей, "mon chеre".
-Джоан, ти ли си? -Какво искаш да кежеш? Има ли още някой?
-Знаеш, че си единствената жена на света за мен, съпа.
-Добре.
"Au revoir, chеri".
-Тихо!
Сам ли си?
Виждал ли си още някой?
Сложи си ръцете на камиона.
Обърни се.
-Зак, там ли си?
Защо се забави?
-Лъжеш! -Какво би направил ти?
-Колко сте? -Само тя и аз.
-Само двамата ли сте?
-Загаси двигателя и продължавай.
-Виж... -Хайде!
-Тя вече не е тук. -Намери я.
-Зак, къде беше?
Защо не отговаряш? -Проклето радио.
-Мислех, че ще остана сама отново.
-Очарован съм.
-Скрий бутилката. Полицейска кола.
-Бъди сериозен.
-Риби. Има риби по оня бряг. -Малки са.
-Може би това е важно. Хайверът на рибите е в коритото на реката.
Мъжките изхвърлят млякото върху яйцата.
Така че, ако млякото е било изхвърлено преди ефекта, по-нататък...
...ще има риби.
-Преди много време мислех, че съм мъртъв. -Той си мислеше, че е Бог.
-Защо си мислеше, че си мъртъв? -Защото наистина бях.
Бях в гората с един приятел. Добре де... нещо като приятел.
Почти бях в безсъзнание, когато видях всичко.
Виждах го отгоре.
Можех да го видя него и самия себе си.
Беше много спокойно.
Имаше и друго нещо, като някаква светлина. Дълга вълна.
Трябваше да пътувам вътре във водата, почти я достигах...
...когато изведнъж цялата тежест на живота се завърна в мен.
Бях отчаян.
-Почувствал си, че стигаш до светлината и не си искал да се върнеш.
Също като мен.
-Същото е. Моментът на смъртта.
Ефектът се случи в мига, в който умирахме. Затова сме живи.
Не е ли логично? -Възможно е.
-В началото не знаех какво съм. Накрая бях сам на този свят.
Мислех си, че съм призрак.
Беше много тъжно.
Щом бях жив, мислех си, трябваше да отида на север и да потърся оцелели.
А ако бях призрак, бях прокълнат да блуждая.
При всички случаи вече никоя посока не е добрa.
-Тогава сме само ние тримата.
-Добре, ти си жив и аз също.
-А ти?
-Предполагам, че да.
-Какво мислиш за него? -Свири добре на пиано.
-Не "добре". Мисля, че е фантастично.
Той направи леглата. -Да, едното... и другото.
-Колко иронично.
От всички нас си мислех, че аз съм най-добре подготвен за тази ситуация.
Но преди да се случи това
винаги ми е харесвало да съм сам.
Тогава се появи ти.
-Мисля си за нас тримата. Не само за теб и за мен.
Апи, изсвири още нещо. Нещо, което можем да изпеем.
-Добре.
-Ако всички мъдреци трябва да бъдат забравени
и никога повече споменавани.
Ако всички мъдреци трябва да бъдат забравени.
-За добрите стари времена...
да вдигнем наздравица.
За добрите стари времена.
-Ако осцилациите на слънцето продължават със сегашния ритъм,
Слънцето ще изпадне в колапс за няколко дни, отнасяйки всичко със себе си.
Трябва да го анализираме с компютъра за да го уточним.
-Знаеш ли, най-забавното на приятелството е, че винаги е логично.
Заеш, когато идват и те питат, защото ти е приятно да си с тях
и даваш всички интересни обяснения защо?
Всъщност намираш причините, след като си решил, че те ти харесват.
Ако за 2 секунди решиш, че ти харесва някой връзката е направена, по какъвто и да е начин.
Така, ако някой ти харесва, виждаш повече добри неща, отколкото лоши.
А ако не ти харесва, виждаш повече лоши неща, отколкото добри.
Друг въпрос е, че имаш склонност да бъдеш с хора, на които ти им харесваш.
-Тогава, какво мислиш за мен?
-Мисля, че ме харесваш.
Защо твоят приятел се опита да те убие?
-Защото убих неговата жена. -Убил си жена му? Защо?
-Беше необходимо.
-Необходимо?
А кой реши, че е било необходимо?
И какво ще е следващото, за което ще решиш, че е необходимо?
За какво, по дяволите, се мислиш? За Бог ли?
Ти не си Бог.
-Виж, Джоан, става нещо странно. Не схващам добре, но трябва да...
-Какво стана? -Остави ме на мира.
-Какво става?
-Имам да ти казвам нещо важно. -Вече преодоляхме онова от вчера.
-Не говоря за вчера. Имам предвид Слънцето.
-Искаш да говориш за Слънцето? Защо не говориш с Бог там навън?
-Изслушай ме!
-Махни си ръцете от мене! -Какво правиш?
-Апи...
-За колко време можем да стигнем на север? -Ама ние току що пристигнахме!
-Да, така е. Но, моля те, за колко време?
-Домът ми не ти ли харесва? -Не. Не е това.
Ще ти го обясня по пътя, става ли? -Ти командваш.
-Добре. Щом така искаш, да. Аз командвам.
Тя плаче. Какво й направи?
-Какво ще правиш? -Аз съм този, който заповядва, помниш ли?
Джоан, ела незабавно. Тръгваме си веднага.
-Слушай, глупако, не виждаш ли, че нещата се промениха?
Белият шеф си тръгна с другите. Сега сме само ти и аз.
-Достатъчно сложно е, та хора като мен да го обясняват на хора като теб.
-Хора като мен? -Чуй това!
-Добре. Щом така искаш.
-Идваш ли?
-Не бих тръгнала с тебе, ако ще и да си последният човек на Земята.
-Работя по въпроса.
...можем да видим, че проектът "Флашлайт" е непокътнат,
нарушавайки равновесието в цялата мрежа.
А това по някакъв начин засяга Слънцето.
-Ти!
-Ако не спрете, ще стрелям. И не ме интересува по кого.
Няма да живея с двама ви, за да опитам да реша кой от вас е Бог!
Ако не ми вярвате, проверете.
-Ти не си мислиш, че...
-За Бога!
-Онова проклето нещо не ми дава мира от повече от година.
Знаех, че нещо вървеше на зле с проекта. И не казах нищо.
Може ли да има по-голяма вина от тази?
-Осъдил си се сам на смърт.
Сутринта, когато се случи ефектът, си опитал да се самоубиеш.
-Какво мислиш да правиш? -Не знам.
-Искаш да кажеш, че си направил всичко това и не успяваш да го оправиш?
-Никога няма да узнаем цялата история. Американците крият информация.
-Играели сте си с Вселената без да знаете какво правите ли?
-Никой не си даде сметка за това, което щеше да се случи.
Вярвахме в тях. Бяха на наша страна.
-Не може да сте били толкова глупави. Щом казват това за руснаците, защо не и за вас?
Освен това, ако го бяха казали, вие щяхте да ни го кажете, нали?
За мен всички сте еднакви.
-Току що ти го казах.
-Нищо не си казвал.
-Опитай пак.
-Същият резултат. -Какви са онези две линии?
-Това е скала на времето. Това е точката на максимална нестабилност.
Случи се сутринта в 6:00.
-Какво ще стане сега?
-Мисля, че ефектът ще се случи отново.
-Джоан! -Тук съм.
-Добре ли си?
-Твоите изчисления са били неправилни. Много скоро се е случило.
-Не. Онова е било само началото.
Следващият път, когато се случи, ще бъде сериозно.
-Изчисленията ти са загуба на време.
Ако разрушим лабораторията, ефектът също би трябвало да спре.
-Не се получи.
-Не е зле, нали? -Той е направо художник.
-Сигурен ли си, че ще има достатъчно?
-От колко мислиш, че имаме нужда?
-Един тон?
-Ще вземем един камион.
...тогава Перен натисна един бутон, ефектът настъпи и всички изчезнаха.
Но нашият малък ефект ще се случи отново, утре сутрин.
Само че този път Перен го няма, нито има бутони.
Може би няма никаква връзка с ефекта.
-Като момчето с тоягата ли? -Какво?
-Момчето с тоягата.
Помниш ли онзи енергиен срив в САЩ?
Целият Източен бряг останал на тъмно за 6 часа.
Намерили едно момче на път към къщи. Играел си с нещо.
Хвърлило една тояга към енергийния кабел.
На мига всичко притъмняло.
И си помислил, че е бил той. Какво мислиш?
-Мисля, че ефектът е нещо космическо, като сътворението на Вселената.
Така и всъщност никой не го обясни точно.
Може би никой не е изчезвал, освен мен. Аз съм ефектът.
-А ние? -Не сте реални. Вие сте въображаеми.
-Ти си Бог.
-Не мисля, че е чак толкова грандиозно. В края на краищата това е ефектът.
Докарайте камиона.
-Не сме истински. -Ти да не си се родила в сянката на Перуния?
-Казано по този начин...
-Но перунианците са същества на нощта.
Може би не си реална.
-Достатъчно реална съм.
-Предполагам, че както излиза, ще живеем щастливи завинаги.
-Не е ли така? -Предполагам, че да.
-Тримата ли? -Трябва да е така.
За мен е по-лесно, защото харесвам и двама ви.
-Да, но предпочиташ него...
Понякога имам странно усещане.
Изглежда, сякаш ти и Апи сте се познавали от години.
Като че ли аз съм бил жертва на някаква невероятна конспирация.
А ти и Апи сте били изпратени просто като пазители.
Като че ли понякога си разменяте тайни послания.
Когато мен ме няма.
-Да поговорим ли? -Има нещо странно в Апи.
-Притеснен си, защото неговият приятел се е опитал да го убие ли?
-Да.
-Той пък убил неговата жена.
Тя била влюбена в него, а той я отблъснал. Тогава тя се самоубила.
Апи помислил, че той е виновен. Същото мислел и неговият приятел.
-Много тъжни са.
Нещата, които научих за хората
в последните седмици.
-Не се безпокой за мен.
Каквото и да става, аз ще продължа да съм сам.
-Внимавай!
-Апи! Знаех си, че трябва да ти кажа нещо.
-Какво ще правим? -Да го придвижим навън?
-Ще го избутам извън пътя.
-Апи?
Внимателно. -Не се безпокой.
-Трябва да се отдалечи малко.
-Той няма да... -Не.
-Хайде!
-Някой от вас ще дойде ли? -Чао!
-Апи, чуваш ли ме?
Апи, отговори!
-Ето, че идва и шефът. -Отговори на проклетото радио, Апи!
-Ще натиснем малко, нали? -Какво по дяволите правиш?
-Можем да се приближим още. -Защо?
-Лабораторията е толкова йонизирана, че ще е като да работиш в микровълнова печка.
-В безопасност ли сме тук?
-На една миля разстояние сме.
-Изглежда, че не сме донесли достатъчно. -Да хвърлим ли един поглед?
-Все още има светлини. -Да. Захранват се от мрежата.
-Ще знаем, че няма мрежа, когато светлините угаснат.
-Ако успеем да докараме камиона.
-Кой ще го закара до там?
-Ще отида да потърся в града нещо, което може да свърши тази работа.
Това е дистанционно управление. Използвах го за дълги разстояния.
-Ще проработи ли с толкова голям камион?
-Можем да го приспособим. -Имаме ли време?
-Мисля, че да.
Ако изляза веднага, ще се върна тук след два часа.
-Искаш ли да дойда с теб?
-По-добре е да останеш. -Добре.
-Какво мислиш, че стана?
-Той ще се опита да го направи. Може би няма да проработи с толкова голям камион.
Затова аз ще го управлявам.
-Защо ти? -Защото аз съм шофьорът.
При всички случаи за мен е по-лесно.
Моите предци бдят над мен.
-Какво е това? -Това е камионът!
-Колко време се забави?
-Близо 20 минути. -Тогава той не е успял да отиде.
-Той само лъже.
-Започна се. -Зак!
Subtнtulos por: Pavarotti Arbmos Превод от испански: Асен Златарев и Джон Атанасов.
Downloaded From www.AllSubs.org