‫• זיהוי: הן לא תקחהו עמך (You Can't Take It with You) - ‏2018 •‫ ‫• מקור הכתוביות: PCH) BD) •‫ ‫• תזמון: BluRay ‏02:06:20 •‫
‫• הכתוביות הוכנו ע"י UniHebSubs •‫ ‫• צפייה מהנה •‫
‫וולסטריט
‫חברת קירבי ושות'
‫-בוקר טוב, מר קירבי. ‫-בוקר טוב.
‫-בוקר טוב, אנתוני. פ. קירבי. ‫-בוקר טוב.
‫בוקר טוב.
‫-לא לצלם. ‫-עיתון ה"ניו-יורק טיימס", מר קירבי.
‫אנחנו רוצים הצהרה על תחזית העסק.
‫העיתון אמור לדעת כי מר קירבי ‫לעולם לא מצהיר הצהרות.
‫קדימה.
‫קיבלתי את המברק שלך, מר קירבי. ‫הם מחכים לך במשרד.
‫טוב.
‫שלום, אנתוני.
‫-אתה נראה טוב. ‫-איך היתה הנסיעה?
‫-שלום, אבא. ‫-אני שמח שאני בבית.
‫-טוני, מה שלומך? ‫-טוב.
‫-מה שלום אימך? ‫-בסדר.
‫טוב, כמעט קראתי לך. ‫יכול להיות שתאהב את הבית הלבן.
‫אני מצטער שלא קראת לי.
‫-ימצא חן בעיניך להיות סגן הנשיא? ‫-זה לא כאב עד עכשיו.
‫הוא עדיין מדבר כאילו עקרו לו שן.
‫-מה קרה בוושינגטון? ‫-מה גילית?
‫-מה עמדתנו? ‫-תביא לי סודה לשתייה.
‫מהי עמדתנו, אנתוני?
‫לא תהיה התערבות מצד הכוחות הפועלים.
‫-באמת? ‫-אתה בטוח?
‫מה לגבי הסנטור ‫עם תסביך החוסר אמון?
‫אמרתי שלא תהיה כל התערבות.
‫אנחנו ממשיכים בדיוק כפי שתכננו.
‫אם נהיה חכמים, זה יהיה המונופול ‫הפרטי היחיד הגדול בעולם.
‫במיוחד עכשיו, כשרמזי מוכן.
‫-זה בלתי אפשרי. ‫-ההנהלה לא תסבול את זה.
‫אנחנו נשלוט בכל סוג של חומר מלחמה.
‫כשהעולם משתגע, ‫הצעד הבא הוא אספקת תחמושת.
‫וקירבי ושות' תנצל את ההזדמנות ‫לעשות הרבה כסף.
‫זה לא יאמן.
‫מלחמה לא תוכל להתקיים ‫בשום מקום בלעדינו.
‫אם אני מכיר את רמזי, הוא לעולם ‫לא ייתן לעצמו להיות מושפע ממישהו אחר.
‫-באמת? ‫-לא.
‫אנחנו נראה אם כן ‫כאשר אתן לו הפתעה קטנה.
‫כל אינץ' ממפעלו של רמזי שייך לי.
‫-זה חדש בשבילנו. ‫-בהחלט לא ידענו דבר על כך.
‫אז איך הוא יממש את החוזים שלו איתנו?
‫מוטב שתפנו לעיסוקיכם. ‫השלימו את המו"מ עם האחרים.
‫-אני אטפל ברמזי בעצמי. ‫-נעשה זאת מיד.
‫יש לי פגישה עם הקבוצה החנקנית ‫אחר הצהריים.
‫טוב.
‫10,000$ בשנה לרופאים ‫ואני עדיין בולע את זה.
‫-בן, מה אתה חושב על זה? ‫-אל תשאל אותי.
‫אתה יודע מה הערכתי העגומה בנוגע לזה.
‫תשיג לי בטלפון את סוכן הנדל"ן הזעוף. ‫מה שמו?
‫-בלקלי. ‫-כן. בקו הפרטי.
‫-אבא, איך אתה מרגיש? ‫-רקוב. הבטן שלי.
‫חשבתי כך.
‫הנסיעות האלו לוושינגטון עשו אותי עצבני. ‫אבל זו הנסיעה האחרונה.
‫מעכשיו, הם יבואו אלי.
‫תגיד, טוני, האם אתה קולט שלא ייווצר ‫כדור, רובה או תותח בלעדינו?
‫אבא, אל תגיד לי ששכחת את שוק הקלע.
‫מר בלקלי בטלפון.
‫שלום, בלקלי. אנתוני מדבר. מה קורה?
‫מה? איזה בעיה?
‫חכה רגע. אל תכעס עלי.
‫יש לי את כל 12 החלקות, הכול
‫פרט לחלק אחד קטן ‫ואני לא מצליח לגרום לו למכור.
‫כל 12 החלקות לא שוות כלום ‫אלא אם כן יש לי את כולן.
‫יש לי עסק עם אדם מוזר.
‫הבית שלו לא שווה יותר מ-25,000$.
‫הצעתי לו כבר 50,000$, ‫אבל הוא מסרב לשנות את עמדתו.
‫אם אתה לא יכול להשיג אותו בכסף ‫ישנן דרכים אחרות.
‫זה תלוי בך. עכשיו, זכור זאת:
‫אם לא תקנה את כל 12 החלקות, ‫לא תקבל עמלה כלל.
‫לבן האדם הזה יש מי קרח בורידים.
‫התיאור מתאים לאדם אחד בלבד.
‫אני מוכרח להשיג את השטח הזה, ביל.
‫אתה לא יכול להכריח ‫אדם למכור את ביתו, ג'ון.
‫אני מוכרח. אגרום לו למכור גם אם אצטרך ‫להוציא אותו החוצה עם פצצות סירחון.
‫הקשב, הון עתק הושקע ב-12 החלקות הללו.
‫מאחורי ההשקעה הזו עומד האדם ‫החזק במדינה ואדם טיפש
‫עם הבית הטיפשי שלו מעכב את כל העסק.
‫-מה אתה אומר על זה? ‫-סלח לי, ג'ון, אבל אני חושב שזה נפלא.
‫מה הוא אמר כשהצעת לו 50,000$?
‫אני לא בטוח, אבל אני חושב ‫שמישהו התחיל לשיר.
‫מישהו רקד וסבא ונדרהוף ‫ישב וניגן במפוחית פה.
‫ניגן במפוחית פה?
‫-מה הם, משוגעים? ‫-מרתקים.
‫-זה משחק הצבא הישן. ‫-אני בספק. הוא לא מעוניין בכסף.
‫מר ונדרהוף כאן.
‫-הכניסי אותו מיד. ‫-איך הצלחת לגרום לו לבוא?
‫לא מעוניין בכסף, אה?
‫מיס ג'ונס, רק רגע. אל תכניסי אותו עדיין.
‫שיחכה. תני לו להמתין.
‫כן, אדוני.
‫-הוא יקבל אותך עוד דקה. ‫-תודה לך.
‫הוא רצה לחלק את העמלה ל-3.
‫מה אתה עושה?
‫אלוהים אדירים. עשיתי טעות.
‫בפעם הראשונה ב-20 שנה.
‫זה אסון, אני מניח?
‫-רוצה קצת. ‫-לא, תודה. זה יהרוס לי את התיאבון.
‫למה אתה עושה את זה?
‫אני מוכרח להוסיף את הספרות האלה ‫כדי לראות אם הן בסדר.
‫למה?
‫למה? הספרות מוכרחות להיות זהות.
‫-תגיד, אתה אוהב אותה? ‫-אוהב אותה?
‫-את העבודה שאתה עושה. ‫-לא, אלוהים, לא.
‫אלוהים אדירים, מה אני אומר?
‫ובכן, מדוע אתה עושה אותה?
‫הם מאוד קפדניים במשרד ואני...
‫אין משהו אחר שהיית רוצה לעשות?
‫לא!
‫אני לא מאמין לך. אני לא מאמין לאף מילה.
‫קדימה, ספר לי, מה היית מעדיף לעשות?
‫אני ממציא דברים.
‫-שירה? ‫-לא. רק דברים.
‫קדימה. הראה לי.
‫-זה די חמוד. ‫-כן, נכון? המצאתי את זה לבד.
‫כן.
‫יש לי עוד רעיונות בדיוק כאלה.
‫אז מדוע אתה עובד בעבודה המשעממת הזו?
‫נראה לי, מר...
‫"פופינס."
‫נראה לי, כי זו עבודה שאתה מוכרח לעשות.
‫יום אחד לא אעשה דבר פרט לזה. ‫יום אחד, כשיהיה לי כסף.
‫מה דעתך לבוא לביתנו ‫ולעבוד על ההמצאות שלך?
‫לביתך?
‫-ובכן, אני לא יודע. אני מודה לך, אבל... ‫-בוא, אתה תאהב את זה.
‫כל אחד אצלנו עושה ‫רק מה שהוא רוצה לעשות.
‫באמת?
‫זה בוודאי נפלא.
‫-אבל כיצד אחיה? ‫-כפי שאנו חיים.
‫באותה דרך?
‫ובכן, מי מטפל בך?
‫אותו אחד שמטפל ‫בשושנת השדה, מר פופינס.
‫פרט לזה אנחנו משעשעים את עצמנו, ‫מסחררים את עצמנו, עושים הרבה כיף.
‫אם אתה רוצה, בוא ותהיה שושנה גם כן.
‫שושנה? אני? שושנת השדה?
‫מה זה?
‫משהו שמר פופינס המציא.
‫הו, מר פופינס.
‫את'ל, בואי הנה. הסתכלי על זה.
‫אליס, ג'ורג', ג'ון.
‫-אתה עשית את זה? ‫-נכון שזה מבריק?
‫כמה שאתה מבריק, מר פופינס.
‫איפה הוא, מיס ג'ונס?
‫מה קורה פה?
‫ברוך הבא, מר ונדרהוף. היכנס למשרדי.
‫-לא, תודה, מר בלקלי. אני הולך. ‫-ללכת?
‫-שלום, מר יוז. ‫-מה שלומך?
‫מה קרה? היית בסדר ‫בפעם האחרונה שראיתי אותך.
‫אחת מנכדותיי גרמה לי ‫להעז להחליק על המעקה.
‫-חבל, זה רציני? ‫-לא, רק נקע או משהו כזה.
‫אני הכי אוהב את הקביים.
‫רציתי ללכת עליהם ‫מאז שהייתי ילד, גם אתה?
‫כן, זה בטח כיף.
‫ובכן, מר ונדרהוף, ‫אני מאמין שאנו מבינים אחד את השני.
‫עכשיו, אני מוכן לעסקים.
‫זו עווית חמורה בעין.
‫עבדת יותר מדי קשה. ‫אתה מוכרח לקחת חופש.
‫אם זה מתאים לך, מר ונדרהוף, ‫בוא נפסיק לשחק משחקים.
‫אני אדם מאוד עסוק.
‫שבועיים של דיג ‫יסדרו לך את העווית, מר בלקלי.
‫אני מוכרח ללכת ‫לחזרות טקס הסיום באוניברסיטה.
‫תראה, יש לי פה שיק ע"ס 100,000$. ‫אם אתה מעוניין...
‫-היית בטקס סיום לאחרונה? ‫-לא.
‫זה ממש כיף.
‫אתה מוכרח לשמוע את ההרצאות. ‫מוטב שאלך. אאחר.
‫תטפל בעווית, מר בלקלי.
‫אתה בא, פופינס?
‫הייתי רוצה, אבל אני לא חושב... מוטב שלא.
‫-כן, אדוני. ‫-זה הכול באשמתך. אתה וצעצועיך.
‫חכה רגע, בבקשה.
‫אם תלך, פופינס, אל תחזור.
‫חכה.
‫ההחלטה התקבלה.
‫אני שושנה.
‫קח קצת פופקורן.
‫האם סבך הלך היום לחזרות ‫של טקס הסיום, מיס אסי?
‫אני חושבת שכן.
‫אני תוהה כמה אנשים ‫סבא יביא היום לארוחת ערב.
‫אני לא יודעת. זה תלוי ‫אם הוא הולך לטייל בפארק.
‫ובכן, שיביא אותם. אהיה מוכנה.
‫-אימא, את יכולה לטעום את הממתק? ‫-לא עכשיו, אני עסוקה.
‫את מוכרחה להכין ממתקים היום, אסי? ‫כל כך חם.
‫ובכן, אד יצא והביא כמה הזמנות חדשות.
‫-זה טעים? ‫-אם תמשיכי ככה, תוכלי לפתוח חנות.
‫זה מה שאד אמר אתמול בלילה, ‫אבל אמרתי, לא.
‫לא. אני רוצה להיות רקדנית.
‫סיימת את המערכה השנייה, גברת סיקמור?
‫לא, סינתיה בדיוק נכנסת למנזר.
‫מיד ארד, מר דה-פינה.
‫אני רק רוצה להראות לאשתי ‫את הנפצים החדשים שהכנו.
‫פני, אנחנו יכולים להכין הרבה כאלה ‫לפני ה-4 ביולי
‫ולמכור אותם ב-10 סנט לאחד. תראי.
‫תראי, פני.
‫נחמד, נכון?
‫-כן, פול. ‫-ילדים יחטפו אותם כמו לחמניות.
‫מר סיקמור, אני חושש ‫שתא האבקה קרוב מדי לבלון.
‫-בוא נרד למרתף וננסה את זה. ‫-איפה סבא? בוא נשאל את סבא.
‫לא עשיתי כלום, אבל אני עייף.
‫אתה תמיד עייף. ממה? אתה נולדת עייף.
‫הנה, באת בזמן כדי לסדר את השולחן.
‫אני לא מבין מדוע אני צריך לעשות ‫את העבודה שלך רק בגלל שאנו מאורסים.
‫-דונלד, היית פעם במנזר? ‫-לא, אני לא מסתובב הרבה.
‫אני חי על קצבת סעד.
‫שלום, אימא.
‫מה אתה אומר, דונלד?
‫ובכן, מסרתי את כל הסוכריות. ‫איפה אשתי היפה?
‫אלוהים!
‫הנה אחד חדש, אד. טעם אותו.
‫-אני קוראת לו "חלומות אהבה." ‫-את חכמה.
‫הקשיבי לצליל הזה. ‫הוא התנגן באוזני כל היום.
‫-בואי, אסי. ‫-איזה צליל?
‫זה יפה. אני חושב שתאהבי את זה. ‫תני לי לנגן לך.
‫מוצא חן בעיני, אד. אתה המצאת את זה?
‫לא, שופן.
‫יש בזה הרבה ממך.
‫מה אתה חושב, דונלד?
‫ובכן, היית צריכה להיות שם. ‫כולכם הייתם צריכים להיות שם.
‫-שלום, סבא. איך הרגל? ‫-איך הרגל? זה כל מה שאני מקבל?
‫יש כיתה גדולה השנה, סבא?
‫-כמה אנשים היו? ‫-הרבה אנשים.
‫כולם סיימו.
‫הנאומים היו יותר מצחיקים השנה.
‫אם אתה רוצה לשמוע נאום טוב ‫אתה צריך לשמוע את האב דיביין.
‫אל תדאג. הם יביאו אותו.
‫תראה אם זה ‫נשמע לך יותר טוב, מר דה-פינה.
‫מר פופינס, סלח לי.
‫זו נכדתי, אסי, וזה בעלה, מר קארמייקל.
‫שלום.
‫-מה אתה חושב, מר פופינס? ‫-מה שלומך?
‫קח לעצמך ממתקים. הם על השולחן.
‫אין כמו הבית
‫זו בתי, גברת סיקמור.
‫-זה מר פופינס, יקירתי. ‫-מה שלומך?
‫שב, מר פופינס. היית פעם במנזר?
‫במנזר? ובכן, אני...
‫מה קרה פני? נתקעת?
‫כן, הכנסתי את עצמי למנזר ‫ואני לא יכולה לצאת.
‫זה יבוא לך. את זוכרת ‫איך יצאת מן הכלא?
‫זה בסדר, אד.
‫-אליס מגיעה לארוחת ערב? ‫-היא לא אמרה.
‫אני חושבת שהיא צריכה ‫להפסיק לעבוד בחנות הכובעים.
‫הם מכריחים אותה להישאר עד מאוחר.
‫פני, היא לא היתה שם כבר 5 חודשים.
‫באמת?
‫זה לא חבל? ‫היא היתה צריכה להביא לי כובע שרציתי.
‫-עכשיו היא עובדת בשביל בנקאים. ‫-בנקאים? זה נפלא.
‫המורה לריקוד של אסי ‫רוצה ללוות 100$ ע"ח המכונית שלו.
‫אתה חושב שהיא תצליח?
‫בטח, קירבי ושות' ‫הילוו הרגע למישהו 80 מיליון דולר.
‫אני מוכרחה לדבר עם אליס בקשר לזה.
‫מר דה-פינה צדק.
‫תא האבקה היה קרוב מדי לבלון.
‫-קח ממתק, אבא. ‫-לא, תודה.
‫מר פופינס, זה מר סיקמור, החתן שלי.
‫מה שלומך?
‫אנחנו בוחנים רקטת זיקוקין חדשה ‫ומר דה-פינה אמר...
‫ידעתי זאת כל הזמן. אתה לא יכול ‫לשים את תא האבקה כל כך קרוב.
‫מר פופינס, מר דה-פינה.
‫מה שלומך?
‫-מר פופינס יישאר איתנו. ‫-באמת? כמה נפלא!
‫רק לזמן קצר. אתה מבין...
‫כך אני חשבתי, באותו היום לפני תשע שנים ‫כאשר חילקתי את הקרח.
‫לפני תשע שנים?
‫אתה היית איש הקרח?
‫-מר פופינס ממציא דברים. ‫-באמת?
‫זה נכון?
‫זה נפלא!
‫-עשית את זה בעצמך? ‫-כן.
‫זה מנצח את כל ההמצאות.
‫-יש לי עוד רעיונות. טובים יותר. ‫-באמת?
‫-בוא נרד לבית המלאכה. ‫-יש לכם בית מלאכה? זה נפלא.
‫גברת פני,
‫מדוע שלא תכתבי מחזה ‫על שיגעון ה-"איזם"?
‫-שיגעון ה-"איזם"? ‫-כן, בטח.
‫את יודעת. קומוניזם, פשיזם
‫וודואיזם, לכולם יש "איזם" בימים אלה.
‫-חשבתי שזו עקיצה. ‫-ובכן, זה כמו מגיפה.
‫כאשר העניינים הופכים לגרועים כיום, ‫אתה יוצא החוצה לוקח לך איזה "איזם"
‫ואתה על הסוס.
‫הבנתי.
‫זה יעזור לסינתיה ‫אם היא תקבל "איזם" במנזר.
‫כן, זה יכול לעזור.
‫תני לה רק אמריקניזם. ‫שהיא תדע משהו על האמריקאים.
‫ג'ון פול ג'ונס, פטריק הנרי, סמואל אדמס.
‫וושינגטון, ג'פרסון, מונרו.
‫לינקולן, גרנט, לי, אדיסון ומארק טוויין.
‫כשהעניינים הסתבכו איתם ‫הם לא יצאו לחפש "איזם".
‫לינקולן אמר, ‫"ללא כוונת זדון לאף אחד וצדקה לכל."
‫היום אומרים, ‫"תחשוב כמוני אחרת אפוצץ אותך."
‫מדוע שלא תחזרי ‫למשחק המלחמה שלך, גברת סיקמור?
‫-אני הכי אוהבת אותו. ‫-באמת, ריבה? ובכן, אולי.
‫שלום. את מיס אליס סיקמור, בבקשה.
‫את יודעת, מדי פעם ‫אני מקבל תחושה מוזרה מאוד.
‫נדמה לי שאני שומע צלצול באוזני.
‫גם אני. חשבתי לרגע שזה הטלפון.
‫כן.
‫אני גם שומע קולות.
‫קולות שאומרים, ‫"אם לא תנשק אותה עכשיו, אתה טיפש."
‫אתה יודע, לו הייתי ממש חכמה ‫יכולתי לענות לטלפון ללא שימוש בידיים.
‫ראיתי שעשו את זה פעם אחת בקרקס.
‫טוב.
‫זה נפלא. אני בטוח ‫שתהיי סנסציה על הטרפז.
‫-משרדו של מר אנתוני קירבי הבן. ‫-זה חכם, הדרך בה אמרת את זה.
‫שלום, ריבה.
‫לא, ריבה.
‫היית פעם במנזר?
‫לא, אבל אני הבחור שנלכד פעם במערה.
‫-באמת? ‫-כן.
‫מה קרה לך?
‫ובכן, המערה התמוטטה ‫ולא שמעו ממני מאז.
‫גברת קירבי.
‫שלום, מר המונד. ‫אני רק הולכת לראות את הבן שלי.
‫הוא אדם עסוק מאוד בימים אלו. ‫אני בספק אם תצליחי לראותו.
‫ארוחת ערב? חכי רגע, ריבה. ‫היא רוצה לדעת אם אגיע לארוחת הערב.
‫-לא. ‫-הוא אומר, לא, ריבה.
‫אמרי לסבא שאני אוהבת אותו כמו תמיד
‫אבל סגן נשיא צעיר ונורא מחזיק אותי.
‫בוודאי שאני נאבקת, ריבה.
‫זה היה עושה לך טוב ‫לו היית רואה אותי נאבקת, ריבה.
‫שלום, אימא.
‫אם תסלח לי, ‫אני חושבת שאלך לבקר את אביך.
‫-הוא היה עסוק, נכון? ‫-בהחלט.
‫להתראות, ריבה. התקרה נפלה.
‫תואיל בבקשה להביא לי ‫את החלק של מודעות הדרושים בעיתון?
‫אני מצטער, אליס.
‫שיקים להוספת חתימה, מר קירבי.
‫לא אכפת לי שהוא עושה שטויות במשרד, ‫אבל הוא נהיה רציני לגביה.
‫מרים, זה יהיה גדול מפלדה ופח גם יחד.
‫הוא דיבר איתי עליה שעות אתמול בערב.
‫תענה לאלה.
‫-מי? ‫-טוני.
‫הוא דיבר איתי שעות על המזכירה שלו. ‫הוא אמר לי שהוא...
‫-כן? ‫-מר רמזי רוצה לראותך.
‫אני עסוק.
‫-הוא אומר שהוא בצרה. ‫-לא אכפת לי.
‫אנתוני.
‫כן, בנוגע לטוני. אדבר איתו. זה היה רמזי.
‫הוא גילה מה קורה, והוא צועק לעזרה!
‫-אבל בינתיים, מה בנוגע לבחורה? ‫-לא.
‫מאיזה סוג של משפחה היא באה?
‫-מי? המזכירה? ‫-כן. לא פלדה או פח, רמזי או...
‫בסדר. אל תתרגשי.
‫הבחורה קצרנית. ‫בחורים כמו טוני לא מתחתנים עם קצרניות.
‫-אנתוני, אנו מוכרחים לעשות איתה משהו. ‫-בסדר, אפטר אותה.
‫זו לא עסקה. ‫לא תוכל לסדר את הכול אם תפטר אותה.
‫בסדר, אם כך. לא אפטר אותה. שלום. מה?
‫לא. לא התכוונתי אליך.
‫-את לא יוצאת, נכון? ‫-כן. חשבתי ש...
‫אנו אמורים לצאת, את לא זוכרת?
‫אני מצטערת. שכחתי.
‫כן, אנחנו צריכים לשוחח על ‫לאן אנו הולכים, את לא חושבת?
‫אנחנו לא יכולים לצאת מהבניין ‫מבלי שיהיה לנו לאן ללכת.
‫זה רעיון גרוע.
‫הכרתי שני אנשים שעשו זאת פעם. ‫הם יצאו מהבניין.
‫הם לא היו בטוחים, אז הם פשוט ‫הלכו והלכו והלכו עד שלבסוף מתו
‫מרעב.
‫לא היית רוצה שיקרה דבר כזה. ‫כי אם זה יקרה...
‫את כל כך יפה.
‫לפעמים את כל כך יפה ‫שזה פשוט מהמם אותי.
‫אולי את לא אמיתית. אולי את רוח רפאים.
‫אני ממשיך לצפות שתיעלמי.
‫תראי, מוטב שתשבי פה קצת.
‫רוחות רפאים לא נעלמות בתכיפות ‫אם הן בתנוחת ישיבה.
‫הנה. עכשיו, חכי רגע.
‫הנה.
‫קחי.
‫עכשיו, בואי נראה.
‫-זו תמונה יפה. ‫-טוני, אני...
‫חכי רגע. אל תאמרי דבר.
‫הסתכלי, רוח רפאים.
‫אתמול בערב הודעתי לאישה הרגזנית הזו ‫שהיתה במשרדך הרגע
‫שאני עומד להתחתן איתך.
‫אני לא זוכרת שאמרת לי את זה.
‫ובכן, לא שאלת אותי.
‫-נכון, לא שאלתי. ‫-לא, אבל היא כן שאלה.
‫דיברתי עלייך כל כך הרבה ‫עד שהיא לבסוף שאלה:
‫"הדבר הבא שאני מצפה לשמוע ‫היא שאתה מתחתן איתה."
‫ואני אמרתי, "כן, בדיוק."
‫-מה היא אמרה? ‫-כלום.
‫-רק התעלפה. ‫-היא עמדה בהלם די טוב.
‫את יודעת, אם תחפשי קצת
‫תוכלי למצוא פה הצעת נישואין.
‫אני מודה שזה נעשה בידיים שמאליות.
‫אין מה לעשות.
‫אני שמאלי, את יודעת.
‫טוני.
‫מה איתם?
‫אימא ואבא?
‫ראית איך הסתכלה עלי? ‫יכולתי לדעת מה היא חושבת.
‫נראה כי נשאר פה הרושם ‫כי בני משפחת קירבי הם מפלצות.
‫אם כן, אז זה לא משנה לגבי.
‫אני יכול לתחמן אותם בקלות, אליס.
‫מעולם לא היתה לי בעיה לקבל משהו ‫שרציתי, אם רק צרחתי מספיק חזק.
‫זה עבד יופי כשהייתי תינוק, ומאז
‫התאמנתי המון כך שאני נפלא. ‫הנה, אני אדגים לך.
‫טוני.
‫פרט אחד קטן שכחתי לציין.
‫אני אוהב אותך, אליס.
‫-שלום סבא. ‫-שלום, סבא.
‫כן, יש לי קצת מהסוכריות של אסי.
‫הנה. האדם על הקביים. ‫אתה מוכרח למצוא משהו מפליל לגביו.
‫מה אתה רוצה שנעשה?
‫לא אכפת לי, רק תגרום לו למכור את הבית.
‫-שלום, סבא, איך הרגל? ‫-שלום, מק. טוב, תודה.
‫תגיד, על מה הפגישה במאפיה של ג'נסן?
‫הם נרגשים לגבי העזיבה או משהו כזה.
‫-עזיבה? ‫-כן, זה מה שאני שמעתי.
‫אני חושב שהם באים לראות אותך.
‫שמעת על זה, סבא? ‫יכול להיות שכולנו נצטרך לעבור דירה.
‫מי אמר?
‫כולם מדברים על זה. ‫מישהו קונה פה את הכול.
‫הם מנסים לקנות פה הכול לטובת מפעל.
‫בעל הבית שלי אמר ‫שהם הציעו לו הרבה כסף.
‫אף אחד לא רוצה לעזוב. אתה יודע זאת.
‫-אמיל הרכיב מדפים חדשים. עלו לו 60$. ‫-הייתי פה 20 שנה.
‫-אני חושבת שאנחנו צריכים לפגוש מישהו. ‫-חכו רגע. אל תתרגשו.
‫אנחנו שכנים מזה זמן רב. אני יודע זאת.
‫אבל אם הם קונים את המקום לטובת מפעל
‫הם יצטרכו את כל השטח, נכון?
‫אני מניח.
‫עכשיו, נניח שלא אמכור את שלי. ‫מה הם יעשו?
‫-נכון, המקום שלך בבעלותך. ‫-בוודאי.
‫הם יצטרכו גם אותו.
‫בוודאי, והם יצטרכו יותר מכסף ‫כדי לגרום לי למכור את השטח שלי.
‫אז קדימה, חיזרו לעבוד ותפסיקו ‫להפוך את הרחוב, אחרת נעצר כולנו.
‫אנחנו צריכים יותר תצוגת ראווה השנה. ‫אין לנו משהו מספיק מרגש.
‫מר סיקמור, אם יורשה לנו להציע, ‫מדוע לא את "המהפכה הרוסית"?
‫יש שם המון זיקוקין.
‫"המהפכה הרוסית", התנגשות צבעים, ‫האדומים והלבנים.
‫חשבת על משהו מבריק.
‫אני לא מבין.
‫מכתב בשבילי? זו בוודאי טעות.
‫היה רשום עליו השם שלך.
‫איפה הוא?
‫-אני לא יודעת. איפה המכתב של סבא? ‫-מה, יקירתי?
‫אמרתי, איפה המכתב ‫שהגיע לסבא בשבוע שעבר?
‫בשבוע שעבר?
‫אני לא יודעת. ‫אני זוכרת שראיתי את החתולים איתו.
‫-ממי זה היה? ראית? ‫-מממשלת ארצות הברית.
‫באמת? מעניין מה הם רוצים.
‫היה עוד אחד לפני כן שהגיע מאותם אנשים.
‫אני לא מצליח להבין מה הם רוצים ממני.
‫נראה לי כי היית יכול ליישם את הדפסותיך ‫בדבר מעשי.
‫חכה רגע.
‫יש לי עוד רעיון.
‫-זה לא היה מאוד רועש, נכון? ‫-אנחנו יכולים להגביר את עוצמתו.
‫מה רעיונך, מר פופינס?
‫-אני יכול לספר אותו? ‫-כן.
‫חזור לעבודה, ג'ים. חזור לעבודה.
‫מדוע שאד לא ידפיס משהו בנוגע לזיקוקין ‫וישים אותו בקופסאות הממתקים?
‫זה יפרסם את המהפכה, נכון?
‫נאמר, "צפו למהפכה. היא תבוא בקרוב." ‫איך זה?
‫"צפו למהפכה. היא תבוא בקרוב." ‫אני יכול להשתמש בסוג הגדול.
‫יש לנו הרבה מהסוג הזה. ‫אתה יכול לכתוב עליהם.
‫זיקוקי הדגל האדום יציפו את המדינה. ‫"קח את הזיקוק מסיקמור."
‫אד ניגן היום שיר יפה של שופן.
‫שלום, מיס אליס. ‫מישהו נפצע כשהתקרה נפלה?
‫"מזלגות בצד שמאל, ריבה"
‫"קח את הזיקוק שלך מסיקמור." ‫איך זה נשמע, אליס?
‫כולם, להתאסף. כאן כרוז העיר.
‫-כרוז העיר. ‫-מה קרה?
‫התאספו כולם.
‫איפה סבא? יש לי משהו לומר.
‫-מה קרה? ‫-בחור צעיר בא לקחת אותי.
‫זה הכול, אליס?
‫-אולי הוא בחור צעיר ומיוחד. ‫-ההנחה שלך נכונה ולכן אתה חכם.
‫מה מיוחד בו? יש לו קרניים או משהו כזה?
‫-אולי הוא יפה תואר כמו אד. ‫-מוטב שאקשור עניבה.
‫-איפה פגשת אותו? ‫-מוטב שנתיישב במקום אחר.
‫לא. אימא, אנחנו יוצאים. ‫חשבתי שמוטב שהוא יכיר אתכם לאט, לאט.
‫ואימא, בבקשה אל תקריאי לו ממחזותייך ‫בפעם הראשונה שהוא מגיע
‫כי הוא מוצא חן בעיני.
‫אסי, לא הייתי רוקדת בשבילו לו הייתי את
‫כי אנחנו הולכים ‫לבלט מונטה קרלו מאוחר יותר.
‫-מישהו יודע מה השעה? ‫-היתה 5:00 לפני כשעתיים בערך, נכון?
‫לא חשוב.
‫-איפה סבא? ‫-הוא למעלה.
‫דרך אגב, שמו של הבחור הצעיר, טוני קירבי. ‫הודיעו לי כשהוא יגיע.
‫טוני קירבי? זה הילד של הבוס.
‫באמת?
‫כן, והיא אמרה לי שמינו אותו לסגן הנשיא.
‫נכון שזה נפלא?
‫נוכל לקיים את החתונה בחדר הזה.
‫לא, חכי רגע, פני.
‫-זו הפעם הראשונה שהוא יוצא איתה. ‫-אתה גם יצאת איתי פעם אחת.
‫-אני יודע, אבל הצעירים של היום שונים. ‫-אני לא יודעת. הסתכל על אד ועלי.
‫הוא הגיע לארוחת ערב פעם אחת ונשאר.
‫נכון.
‫כל קבוצת הפוטבול של אלבמה היתה נשארת
‫אם היו עוד 10 כמו אסי. איך אני, אסי?
‫הרבה מהומה נעשתה ‫בגלל שבחור לוקח אותך לארוחת ערב.
‫מה כל כך מלהיב בזה?
‫-הצעת נישואין היא מלהיבה. ‫-הצעת נישואין!
‫זה משהו שונה לגמרי.
‫זוזי קצת ותעשי לי מקום.
‫הפסיקי להתעסק עם החבילה הזו.
‫ובואי נשמע יותר על העניין.
‫את מאוהבת, נכון?
‫ובכן...
‫"ובכן", הפסיקי לדבר שטויות.
‫או שכן או שלא.
‫תני לי להסתכל על עינייך.
‫כן, בוודאי.
‫קדימה, ספרי לי הכול.
‫איזה מן סוג של בחור הוא? ‫אתם מבלים טוב יחד?
‫זו לא תשובה לשום שאלה.
‫הוא נחמד?
‫-את לא יכולה אפילו לדבר עליו, נכון? ‫-לא באופן הגיוני.
‫מי ביקש ממך לדבר באופן הגיוני?
‫הקשיבי,
‫כאשר חיזרתי אחרי סבתך, ‫לקח לי שנתיים להציע לה נישואין.
‫את יודעת למה?
‫ברגע שהיא נכנסה לחדר, ברכי רעדו.
‫הדם עלה לי לראש והקירות התחילו לרקוד.
‫-פעמיים התעלפתי. ‫-באמת, סבא!
‫כן, לבסוף היא הוציאה את זה ממני ‫כאשר שכבתי במיטה עם 40 מעלות חום
‫ובמצב של היסטריה.
‫ברגע שהיא הסכימה, ‫החום ירד ואני קפצתי מהמיטה.
‫המקרה נכתב בעיתונים הרפואיים ‫כתופעה של כל הזמנים.
‫לא היה פה שום מקרה של תופעה. ‫פשוט הייתי מאוהב עד מעל הראש.
‫ועדיין לא התגברתי על זה.
‫ממש עד רגעיה האחרונים ‫היא לא היתה יכולה להיכנס לחדר
‫מבלי שליבי יקפוץ מהחזה.
‫מתוק.
‫הלוואי והייתי מכירה אותה.
‫איך היא היתה?
‫הסתכלי שם.
‫זה גם היה החדר שלה.
‫אף פעם לא הבחנת בניחוח הייחודי כאן?
‫כן, אבל מעולם לא ידעתי מהו.
‫זה הניחוח שלה. הוא מעולם לא נעלם. ‫גם היא לא נעלמה.
‫אני עדיין שומע את הצלצול של קולה הדקיק
‫ורואה את עיניה צוחקות.
‫זו הסיבה שחייתי בבית הזה ‫כל כך הרבה שנים ולא יכולתי לעבור.
‫זה כמו לעזוב את סבתא.
‫תחזרי להתעסק עם הקופסא השטנית שלך.
‫חכה רגע.
‫זה בשבילך.
‫-בשבילי? ‫-כן.
‫אלוהים אדירים. זו מפוחית פה חדשה.
‫-זה בשביל יום ההולדת שלך. ‫-יום ההולדת שלי?
‫איך את יודעת מתי יום ההולדת שלי? ‫אני אפילו לא יודע.
‫כל פעם שיבוא לי לקנות לך מתנה, ‫זה יהיה יום ההולדת שלך.
‫ובכן, תודה, יקירתי.
‫סבא.
‫סבא, אני מקווה שתאהב אותו.
‫כל מי שאת מתאהבת בו, ‫בסדר מבחינתי, אליס.
‫-את יודעת זאת. ‫-תודה, סבא.
‫דרך אגב, מה שמו?
‫טוני קירבי.
‫-לא הבן של קירבי "הגדול"? ‫-כן.
‫משפחה שחצנית, לא?
‫כן, אבל זה בסדר. טוני סיפר לאימו על כך.
‫זה לא משנה, אני כל כך שמחה. ‫אני לא יכולה לחשוב על כלום.
‫את צודקת שאת שמחה.
‫כן, אני חושב שארד למטה ואנסה אותה.
‫אני תוהה היכן החבר של אליס.
‫-האין זה פעמון הדלת? ‫-הפעמון מצלצל.
‫-שמישהו יפתח את הדלת. ‫-שאני אפתח?
‫לא משנה. אני אפתח.
‫אני אפתח. זה בסדר, ריבה. אני אפתח.
‫סבא, הוא כאן. הבחור של אליס.
‫זכור מה היא אמרה. ‫שכולם יהיו נחמדים אליו.
‫זו הפעם הראשונה שפעמון הדלת מצלצל ‫מאז ליל כל הקדושים.
‫תוציא את המפוחית.
‫-ברוך הבא לביתנו הקטן. ‫-מה שלומך?
‫אני אימה של אליס. היכנס. ‫כולם משתוקקים להכירך.
‫הנה אנחנו.
‫זה סבא, וזה אביה של אליס, ‫אחותה של אליס ובעלה, אד קארמייקל.
‫-תרגיש כמו בבית. ‫-אני חושש שחלה פה טעות.
‫-למה? ‫-כרטיס הביקור שלי.
‫"ווילבור ג. הנדרסון. מחלקת מס הכנסה."
‫ובכן, למען השם.
‫-אני מחפש את מרטין ונדרהוף. ‫-הנה, אדוני.
‫סליחה. יש לי עבודה.
‫-אכפת לך אם אשב? ‫-שב, אדוני.
‫מר ונדרהוף, הממשלה רוצה לדבר איתך ‫על עניין קטן של מס הכנסה.
‫מס הכנסה?
‫-האם זה מר קירבי, אימא? ‫-לא, יקירתי, זה מישהו מההכנסה.
‫סליחה.
‫מר ונדרהוף, כתבנו לך כמה מכתבים על כך, ‫אך לא קיבלנו תשובה.
‫על זה היו המכתבים. שמעת, פני?
‫-ממנו קיבלתי את המכתבים. ‫-זה לא אני, מר ונדרהוף.
‫אתה מבין, משרד מס ההכנסה...
‫-זה בטח הוא. ‫-פעמון הדלת מצלצל שוב.
‫-שמעתי את הפעמון. ‫-אני אענה.
‫שאני אענה?
‫המפוחית.
‫מה שלומך, מר קירבי? היכנס.
‫-תודה. ‫-ציפינו לך.
‫-אתה מר קירבי, נכון? ‫-כן.
‫תודה לאל. הנה הוא. זה באמת מר קירבי.
‫זה אביה של אליס, סבה, אחותה אסי ובעלה.
‫-מדוע שלא תשב, מר קירבי? ‫-כן.
‫-אימא, זה מר קירבי? ‫-כן, יקירה. הוא חביב.
‫מיד ארד.
‫-היא מיד תרד. ‫-תודה רבה.
‫-כולכם משחקים פוטבול? ‫-קצת, כן.
‫אתה מאוד צעיר בכדי להיות סגן הנשיא.
‫את יודעת מה זה אומר, סגן הנשיא. ‫יש לי משרד עם השם שלי על הדלת.
‫זה הכול?
‫יש לי מזכירה. מזכירה מאוד נחמדה.
‫האין זה מתוק, אד?
‫מה עם משכורת? אתה לא מקבל משכורת?
‫יותר ממה שאני שווה, אני חושש.
‫סליחה.
‫אני מניחה שאתה מוכן ‫להתיישב עכשיו ולהקים משפחה?
‫בחייך, פני. ‫אני בטוח שמר קירבי יודע את דעתו.
‫אסור לך להאיץ בו, אימא.
‫בסך הכול התכוונתי שהוא עומד להינשא, ‫והוא יחשוב שהוא מתחתן עם הלא נכונה.
‫מר ונדרהוף, אני מוכרח ללכת.
‫חבל. אני מצטער ‫שאתה לא יכול להישאר לארוחת הערב.
‫קפוץ שוב לביקור.
‫אם לא אכפת לך, הייתי רוצה ‫לסיים את ענייני לפני שאלך.
‫הוא מוכר משהו בשביל הממשלה.
‫מה אני יכול לעשות עבורך?
‫מר ונדרהוף, הרישומים שלנו מראים
‫שמעולם לא שילמת מס הכנסה.
‫נכון.
‫-למה לא? ‫-אני לא מאמין בזה.
‫אתה לא מאמין בזה?
‫מר סיקמור, ‫אני לא מצליח להדליק אותם. תראה.
‫-לא עכשיו, מר דה-פינה. ‫-לא. לא עכשיו. סבא עסוק.
‫-מר קירבי. מר דה-פינה. ‫-מה שלומך?
‫בוודאי, לא קראתי משהו על אביך?
‫הוא היה מואשם, נכון?
‫לא, הוא רק העיד בפני ועדת העירבונות.
‫-חשבתי שהשוטרים עצרו אותו. ‫-לא.
‫-בוא, מר דה-פינה. בוא. ‫-תסתכל, מר ונדרהוף.
‫בין אם אתה מאמין בזה ובין אם לאו, ‫אתה חייב למדינה 22 שנות מס הכנסה.
‫חכה רגע. זה יותר מדי זמן. ‫פג תוקפו לפי החוק, נכון?
‫-מה שימך? ‫-מה זה משנה?
‫-דיווחת פעם למס הכנסה? ‫-לא, אדוני.
‫-מה היתה הכנסתך בשנה שעברה? ‫-אני לא יודע, בסביבות 85$, נכון?
‫אני לא יודע.
‫מר ונדרהוף, זה דבר רציני, ‫לא למלא דו"ח מס הכנסה.
‫בוא נניח שאשלם לך את הכסף.
‫אם לא אכפת לך, אני לא אומר שאשלם, ‫אבל רק למען הוויכוח
‫מה הממשלה תעשה עם הכסף?
‫-מה זאת אומרת? ‫-מה אני מקבל תמורת הכסף?
‫לדוגמא, אם אני הולך לכלבו וקונה משהו
‫הנה זה. אני רואה את זה.
‫אבל מה היא תיתן לי?
‫הממשלה נותנת לך הכול. היא מגינה עליך.
‫ממה?
‫מפלישה. איך אתה חושב שהממשלה ‫תתחזק את הצבא ואת הצי
‫-עם כל ספינות המלחמה הללו? ‫-ספינות המלחמה?
‫הפעם האחרונה שהשתמשנו בספינות מלחמה ‫היתה במלחמת ספרד-ארצות הברית
‫ומה יצאנו לנו מזה? קובה. והחזרנו אותה.
‫לא היה אכפת לי לשלם בשביל משהו הגיוני.
‫משהו הגיוני! מה עם הקונגרס, ‫בית המשפט העליון והנשיא?
‫-אנו מוכרחים לשלם להם, לא? ‫-לא עם הכסף שלי, לא, אדוני.
‫חכה רגע. לא באתי לכאן כדי להתווכח איתך.
‫שלום, כולם.
‫-שלום, טוני. ‫-שלום, אליס.
‫-כולם הכירו את כולם? ‫-כן.
‫היתה לנו שיחה נחמדה על אהבה ונישואין.
‫אני מצטערת. ניסיתי למהר.
‫תראה, מר ונדרהוף.
‫כל שאני יודע, זה שאתה לא שילמת ‫מס הכנסה ואתה מוכרח לשלם אותו.
‫-מה אמרת? ‫-אמרתי שאתה מוכרח לשלם.
‫ובכן, אתה מוכרח להראות לי.
‫אנחנו לא מוכרחים להראות לך. ‫הרגע אמרתי לך.
‫מי ישלם על כל הבניינים בוושינגטון ‫ועל המסחר הבין-מדינתי?
‫ועל החוקה?
‫החוקה שולמה לפני שנים.
‫ובאשר למסחר הבין-מדינתי... ‫מה זה מסחר בין מדינתי?
‫יש 48 מדינות, אתה מבין?
‫ולולא המסחר הבין-מדינתי
‫שום דבר לא יכול היה לעבור ‫בין מדינה למדינה, אתה מבין?
‫למה לא? יש להם גדרות?
‫לא, אין להם גדרות. יש להם חוקים.
‫אלוהים אדירים! ‫מעולם לא נתקלתי בדבר כזה.
‫אולי אשלם 75$
‫אבל זה לא שווה סנט אחד יותר.
‫אתה תשלם כל סנט כמו כל אחד אחר. ‫עכשיו, הקשב לי.
‫תלך לכלא אם לא תשלם. זה החוק.
‫אם אתה חושב שאתה מעל החוק ‫אז יש לך טעות.
‫אתה בדיוק כמו כל אחד אחר
‫וככל שתבין זאת מוקדם יותר ‫כך יהיה טוב יותר.
‫אלוהים אדירים!
‫אבי עושה זיקוקין במרתף.
‫-איך זה נשמע לך? ‫-די טוב.
‫תודה.
‫אני חושבת שמוטב שנלך, טוני.
‫-הוא היה די מרוגז, נכון? ‫-בהחלט.
‫זה יכול להכניס אותך ‫לצרות גדולות, מר ונדרהוף.
‫לא, לא אותי. רק השתעשעתי איתו.
‫אני לא חייב לממשלה סנט אחד.
‫-אנחנו הולכים. לילה טוב, כולם. ‫-לילה טוב.
‫-שלום לכולם. ‫-שלום, קולנקוב.
‫מעולם לא ראיתי אותך כל כך מרשימה.
‫תודה. מר קירבי, זה מר קולנקוב, ‫המורה לריקוד של אסי.
‫-אני לא מכיר אותך, אבל אתה בר-מזל. ‫-תודה לך.
‫-התאמנתי היום, מר קולנקוב. ‫-פבלובה שלי.
‫-סבא, הגעתי בזמן לארוחת הערב, לא? ‫-הגעת בזמן, כן.
‫להתראות, מר קולנקוב. ‫אנחנו הולכים לבלט של מונטה קרלו.
‫הבלט של מונטה קרלו?
‫הוא נורא.
‫לילה טוב לכולם.
‫-לילה טוב. ‫-לילה טוב.
‫הבלט של מונטה קרלו!
‫ארוחת הערב מוכנה.
‫ריבה שלי, מה הייתי עושה ‫ללא המלאך הקטן שלי?
‫רק 3 חולצות. ‫הן חייבות להתכבס על ידי ידייך היפות
‫והאם תוכלי לתפור שני כפתורים?
‫הבלט של מונטה קרלו! ‫סרגיי דיאגילב! אז יהיה לך בלט.
‫שקט, בבקשה.
‫שקט.
‫ובכן, אדוני. שוב.
‫הסתדרנו די טוב לזמן מה ‫ואנחנו בהחלט אסירי תודה.
‫נראה כי אליס עומדת להתחתן, ‫ואני חושב שהיא תהיה מאוד מאושרת
‫כי עכשיו פגשנו את הבחור ששלחת לה ‫והוא נראה בסדר גמור.
‫זכור, כל שאנו מבקשים הוא להישאר ‫כמו שאנחנו ולשמור על בריאותנו
‫וכל דבר פרט לזה, אנחנו משאירים בידך.
‫תודה.
‫מר קולנקוב, הבאת לי בולים רוסיים?
‫לא. אף אחד לא כותב לי. כולם מתים.
‫בדיוק חשבתי על המשפחה שלך.
‫לחיות איתם זה בטח כמו ‫לחיות בעולם שוולט דיסני חשב עליו.
‫כל אחד עושה מה שהוא רוצה, נכון?
‫כן, סבא התחיל עם זה. ‫יום אחד הוא פשוט פרש מהעסקים.
‫הוא התחיל במעלית, ‫ירד בה ומעולם לא עלה.
‫הוא היה יכול להיות אדם עשיר, ‫אבל הוא אומר שלא כיף לו.
‫זה נפלא.
‫אז הוא התחיל לאסוף בולים ‫כי את זה הוא הכי אוהב לעשות.
‫אתה יודע, הוא מקבל כסף ‫על הערכת אוספים.
‫-הוא מומחה. ‫-זה נפלא.
‫אבי, עושה זיקוקין כי ‫אני מניחה שהוא עדיין לא התבגר.
‫ואימא. אתה יודע שאמי כותבת מחזות.
‫היא אוהבת ספרות וספרים טובים.
‫לא, בגלל שלפני שמונה שנים, מכונת כתיבה ‫נשלחה לביתנו בטעות.
‫לו זו היתה מחרשה, ‫היא היתה נהיית חוואית, נכון?
‫אני בטוחה שכן, ‫אם היא היתה אוהבת את זה.
‫אנחנו רק משוחחים, ‫אנחנו לא אמורים ללכת לבלט?
‫כן. ובכן, בואי נראה.
‫כן, שבי לרגע, מיס.
‫אני יכולה לדבר אני יכולה להקשיב ‫או שאני יכולה פשוט לשבת.
‫-מה תרצה? ‫-ובכן, אני חושב שארצה את זה, קודם כל.
‫-אדון מצב רוח, על מה אתה חושב? ‫-אני?
‫המשפחה שלך. הם ממש עשו עלי רושם.
‫אני לא יודע.
‫נראה כי, בדרכם שלהם, ‫הם מצאו מה שכל אחד מחפש.
‫אנשים מבלים את כל חייהם ‫בבניית טירות באוויר
‫ושום דבר לא יוצא מהם. אני תוהה למה?
‫דרוש אומץ.
‫כולם מפחדים לחיות.
‫אתה צריך לשמוע את דעתו ‫של סבא בנוגע לזה. אתה יודע, הוא אומר
‫שרוב האנשים היום מונעים על ידי פחד, ‫פחד ממה שהם אוכלים
‫פחד ממה שהם שותים, ‫פחד מעבודתם, עתידם ובריאותם.
‫הם פוחדים לחסוך כסף, ‫ופוחדים לבזבז אותו.
‫אתה יודע מה הוא הכי שונא?
‫אנשים שממסחרים את הפחד, ‫שמפחידים אותך למוות כדי למכור לך משהו
‫-שאתה לא צריך. ‫-כן, אני מסכים איתם.
‫אז הוא לימד את כולנו לא לפחד מכלום
‫ולעשות את מה שאנחנו רוצים לעשות, ‫ובכן, זה די נחמד, בכל מקרה.
‫כן, אבל דרוש אומץ.
‫במיוחד לחלק של עשה-מה-שאתה-רוצה.
‫אני זוכר שבקולג' לבחור אחד ולי היה רעיון.
‫-אכפת לך אם אדבר על עצמי? ‫-אם אתה לא, אז אני כן.
‫לבחור הזה ולי היה רעיון.
‫רצינו לגלות
‫מה גרם לדשא לצמוח בצבע ירוק.
‫זה נשמע טיפשי, אבל זה המחקר ‫הגדול ביותר בעולם כיום.
‫אומר לך למה.
‫כי יש מנוע קטנטן בצבע הירוק
‫של הדשא הזה ובירוק של העצים ‫שיש לו מתת אל מסתורית
‫שהוא יכול לקחת את האנרגיה ‫מקרני השמש ולאחסן אותה.
‫את מבינה, כך החום, הכוח, ‫הפחם, השמן והעץ מאוחסנים.
‫חשבנו שאם נוכל למצוא את הסוד
‫של כל מיליוני המנועים הקטנטנים
‫בדבר הירוק הזה, נוכל לייצר אותם בגדול ‫ואז נוכל לקחת את כל הכוח
‫שנצטרך אי פעם ישירות מקרני השמש. ‫את מבינה?
‫-זה נפלא. מעולם לא ידעתי זאת. ‫-כן.
‫עבדנו ועבדנו על זה
‫יום ולילה. היינו כל כך נרגשים ‫עד ששכחנו לישון.
‫אם היינו מגלים תגלית אחת קטנה
‫היינו יכולים להיות גאים למשך הרבה ימים.
‫כן, ואז מה?
‫אז עזבנו את בית הספר
‫ועכשיו הוא מוכר מכוניות
‫ואני עובד בעסק שנקרא בנקאות.
‫ראיתי אותו לפני כמה שבועות.
‫בחור מסכן. בוב סמית' שמו.
‫התרגשנו מאוד שוב ‫ולא רצינו לדבר על שום דבר אחר.
‫הוא נשוי, ואשתו ילדה לא מכבר.
‫הוא לא חשב שזה הוגן להמר על העתיד.
‫בכל מקרה, זה התירוץ שלו לחוסר האומץ.
‫אל תאמרי את זה. מה התירוץ שלי?
‫בני משפחת קירבי היו בנקאים ‫במשך 9,000 שנה
‫והמסורת חייבת להימשך.
‫זה הוטמע בראשי עד שריככתי את מוחי.
‫זה התירוץ שלי.
‫טוני, זה די טיפשי, אתה די צעיר...
‫חוץ מזה, התרעמתי לגבי מה שאמרת ‫על המוח שלך. אני חושבת שהוא נפלא.
‫באמת?
‫ברצינות.
‫זה בטח הדבר הראשון שהבחנת בו אצלי, ‫שאת אוהבת מוח כביר.
‫לא, זה היה העורף שלך.
‫-העורף שלי? ‫-כן.
‫-אין שם שום דבר פרט לבליטה. ‫-צורתו.
‫מה קרה כשהסתובבתי?
‫הבנתי שאצטרך להתרגל לזה.
‫הבנת?
‫הבנתי שזה לא ייקח הרבה זמן, ‫אבל הבנתי שאני פשוט...
‫-הבנת שתתרגלי לזה. ‫-כן.
‫-אני שמח שהבנת. ‫-כן.
‫מה אתה אומר, אדוני? ‫רוצה ללמוד לרקוד את התפוח הגדול?
‫-זה נגד החוק, אתה יודע? ‫-גם הנשיקה.
‫-כמה זה? ‫-עשרה סנט.
‫לא היית עושה את זה בעבור חצי מזה?
‫השתגעת
‫למד את התפוח הגדול בעבור 10 סנט
‫אני מבין.
‫-את יכולה לרקוד את התפוח הגדול? ‫-לא, ואתה?
‫לא.
‫בסדר. אקח סיכון. הנה. מה אנחנו עושים?
‫פשוט צפה בהם. זה קל מאוד.
‫בסדר, רד. אתה וסנופי. ‫עשו זאת טוב. תתחיל לנגן.
‫צפה בהם.
‫כן!
‫בסדר. דורותי, תיקחי אותו.
‫-קדימה, נדנד. ‫-לנדנד?
‫הצבע בבהונך.
‫-באיזו בוהן? ‫-בזו.
‫קדימה, נדנד!
‫זה לא טוב אלא אם כן אתה מנדנד.
‫נכון. נדנד.
‫-כל הכבוד. ‫-כל הכבוד.
‫המנצח.
‫-קדימה. ‫-לאט לאט, אליס.
‫את מוכנה?
‫-את מוכנה עכשיו? ‫-כן.
‫לדשדש, לדשדש ולזוז.
‫לשבור, 7,6,5,4,3,2,1, צעד.
‫קדימה, אחותי, השתחררי. את נוקשה.
‫כן, אליס. השתחררי. זה הכול.
‫טוב מאוד. האלופה החדשה.
‫בסדר. קחו את בני זוגכם.
‫אני תוהה מה קרה ‫לפרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס.
‫אלוהים, השוטרים.
‫די רברבני.
‫ערב טוב, מר קירבי. ערב טוב.
‫נראה כי אנחנו מושכים תשומת לב.
‫לא. לא עליך הם מסתכלים. ‫אלא על אדון מלוויל.
‫-אדון מלוויל? ‫-כן.
‫-איפה הוא? ‫-בשולחנך עם אביך.
‫טוני, אל תבקש ממני לגשת לשם כי לא אגש.
‫לא, אליס. יהיה בסדר.
‫אני רוצה שתפגשי ‫חבר אצולה בעל ארבעה כוכבים. בואי.
‫ערב טוב.
‫-שלום, אימא. ‫-שלום, טוני.
‫לא, בבקשה.
‫בבקשה, שבו.
‫בני טוני ומיס...
‫-אליס סיקמור. ‫-סיקמור, כמובן.
‫אני אף פעם לא הייתי יכולה לזכור שמות. ‫אדון וגברת מלוויל.
‫-מה שלומך? ‫-מה שלומך, אדוני?
‫המושל וגברת ליש.
‫מה שלומך?
‫מסיבה נחמדה.
‫-שני כסאות, בבקשה. ‫-לא, שולחן לשניים.
‫-כן, אדוני. ‫-שולחן לשניים.
‫-מה יש לך שם, אדוני? משחק חדש? ‫-לא.
‫רציתי לראות עד לאיזה שלב ‫אוכל לאתר את אילן היוחסין.
‫איימא שלך היתה מעונינת.
‫חשבתי שכל עניין אילן היוחסין ‫כבר לא באופנה.
‫כמה מגוחך, טוני.
‫אמריקה מודעת לעברה יותר ויותר.
‫בשנה שעברה זה עלה לי 5,000$ ‫לאתר את אילן היוחסין שלי.
‫ואת, מיס סיקמור. יש לך אילן יוחסין?
‫-לי? ‫-כן.
‫אדוני היקר, אתה לא יודע ‫שסיקמור הוא עץ השקמה?
‫אין תגובה.
‫לילה טוב.
‫יהיו הרבה שאלות על המשפחה שלי, ‫ואילן היוחסין שלהם.
‫-אני יכולה להרגיש את זה. ‫-טוב, אני יודע את כל התשובות.
‫אם נהיה כנים עכשיו, ‫נחסוך לעצמנו הרבה מבוכה.
‫טוני, אני רוצה שתזמין אותם לביתי.
‫אז על זה חשבת?
‫זה יאפשר להם לפגוש את כולם, ‫ואז הם יכירו אותנו.
‫בסדר. אני חושב שאני יכול לארגן את זה.
‫בואי נראה, אני יכול לשים ‫כל בן משפחה שלך בכלוב נפרד
‫ואז לשים עליהם תגים ובני משפחת קירבי ‫יוכלו ללכת ימינה ושמאלה ויצפו בהם.
‫את חושבת שאעשה ממך ‫תצוגה כמו בקרקס?
‫-לא אכפת לי? ‫-לי כן. אני לא מתכוון לטרוח.
‫אנחנו מוכרחים.
‫בשבילם, תמיד אהיה סתם קצרנית אשר...
‫-הסתכל על אימך. היא עדיין נועצת בי מבט. ‫-מי לא ינעץ בך מבט?
‫טוני, הבטח לי שתעשה זאת.
‫את יודעת, כל פעם שאני חושב ‫עד כמה אני בר מזל, אני רוצה לצרוח.
‫טוני, בבקשה הבטח לי שתזמין אותם.
‫-אני מרגיש שצרחה מגיעה. ‫-נצטרך להודות בזה במוקדם או במאוחר.
‫זה מתחיל בבהונות. מין תחושה מדגדגת.
‫-תשאל אותם לגבי יום רביעי. ‫-זה מסתובב סביב ברכי.
‫זה עולה במעלה הרגליים. ‫נע במהירות גוברת.
‫-אתה לא באמת עומד לצרוח. ‫-זה בבטני. אני חושש שזה השתלט עלי.
‫אימא שלך פה.
‫-זה עולה. זה השתלט לי על הגוף. ‫-בבקשה, לא.
‫זה בגרוני. הוא נאבק כדי לצאת החוצה.
‫אני לא יכול להחזיק פה עוד. הנה זה בא.
‫לא!
‫מה קרה?
‫-עכבר עבר פה. ‫-עכבר במסעדה?
‫-חולדה ארוכה עם שיער. ‫-חולדה עם שיער?
‫היו שש חולדות. שש או שבע?
‫-איפה? ‫-איפה?
‫מתחת לשולחן.
‫הנה הן!
‫משוגעים
‫מר קירבי, אני מאוד מצטער.
‫זה בסדר, הנרי. תקנה מלכודות עכברים.
‫תודה.
‫אתה מוכן, אנתוני?
‫את באמת רוצה לקחת אותי ‫למשפחה העלובה הזו?
‫ככל שנתנגד לו, כך הוא יתנגד יותר. ‫זה הדבר היחיד שאפשר לעשות.
‫לפחות תעמיד פנים ‫שאנו מוכנים להיות הגיוניים.
‫היא בטח ממשפחה משעממת ‫בת מעמד הביניים.
‫כשטוני יראה את כולנו יחד, ‫הוא יבין עד כמה בלתי אפשרי המצב.
‫כן. העובדה שאני מקבל זאת, ‫זה רק משום שאני סבלני.
‫כן.
‫בוא רגע, דונלד.
‫דונלד, תראה אם אתה רואה גבר ‫שעומד בחזית ביתנו.
‫למה אתה כל כך נרגש?
‫בחור עוקב אחרי בימים האחרונים ‫כאשר אני יוצא לחלק את הסוכריות.
‫אולי הוא רוצה סוכרייה.
‫מה קרה, אליס? את מקנאה?
‫-את גם רוצה לשבור את הרגל? ‫-אני מוכרחה לעשות זאת בלי ידיים.
‫תני לי פיסת נייר.
‫אנחנו צריכים לעשות רשימה בשביל ריבה ‫עבור מחר בערב.
‫תתני לריבה מחר ‫לעבוד במטבח כל היום, נכון?
‫-היא תזדקק לזה. ‫-כן, אליס.
‫לכן אני עושה את הממתקים שלי עכשיו, ‫כדי שאוכל להקדים.
‫תודה לך. אימא, מחר, ‫לפני שמשפחת קירבי תגיע
‫תני להם לשים את הכול במרתף, ‫מכונת הכתיבה, החתולים, הקסילופון...
‫בני משפחת קירבי יקבלו ‫רושם מוטעה על המשפחה הזו.
‫מוטב שאעשה את הקוקטיילים בשעה 7:00.
‫אני תוהה אם עלי לתת לריבה ‫להכין את ארוחת הערב.
‫הפסיקי לדאוג, אליס.
‫עפ"י מה שראיתי מהבחור, ‫בני משפחת קירבי וודאי נחמדים
‫ואם הדברים לא יהיו מתוכננים ‫מדי מחר בערב, הכול יהיה בסדר.
‫מותק, אני לא מנסה להרשים אותם, ‫או להעמיד פנים שאנחנו משהו שאנחנו לא.
‫אנחנו נעשה ככל שביכולתנו ‫כדי לעשות את הערב נחמד.
‫-באמת, אימא? ‫-בוודאי, יקירה.
‫-ריצ'רד יודע לאן ללכת? ‫-כן, אמרתי לו, אבא.
‫למה זה חייב להיות הערב? ‫יש לי דברים יותר חשובים לעשות.
‫לא רציתי להטריח אותך, ‫אבל אליס רצתה שתכיר את משפחתה.
‫אתה רואה, אנתוני. ‫יכול להיות שהיא נחמדה, למרות הכול.
‫כל הכבוד, אימא, את נשברת.
‫רק אלוהים יודע מה יהיה להם לאכול. ‫את יודעת עד כמה הבטן שלי רגישה.
‫אנחנו מוכרחים לנסוע לשם לארוחת ערב?
‫-בטוח שיהיו ירקות. ‫-כנראה חיים. שלי חייבים להיות מבושלים.
‫גברת סיקמור, תראי מה מצאתי.
‫זה הציור שציירתי אותך כזורק דיסקוס.
‫-תראה, סבא. ‫-אתה זוכר, זה היה לפני יותר מ-8 שנים.
‫התכוונתי לסיים אותו, אז התחלתי ‫עם המחזות ומעולם לא ציירתי שוב.
‫ככה זה. אני הייתי הבא בתור לדגמן.
‫הלוואי והיית מסיימת אותו. ‫הייתי רוצה אותו.
‫באמת? אולי אסיים אותו.
‫הלילה. האם התחפושת ‫וכן-הציור עדיין במרתף?
‫בוודאי. שמרתי אותם.
‫לך תביא אותם, מר דה-פינה. ‫אמצא את לוח הצבעים והמכחול.
‫-שלום לכולם. ‫-שלום, קולנקוב.
‫-סבא, הגעתי בזמן לארוחת הערב, נכון? ‫-בוודאי.
‫לכן אני אוהב לבוא...
‫מה זה?
‫זה ציור של מר דה-פינה. פני ציירה אותו.
‫הוא מגעיל.
‫אני מצטערת שעיכבתי אותך, מר קולנקוב.
‫הסוכריות שלי היו בתנור. ‫אלך להחליף לבגדי הריקוד.
‫פבלובה שלי, את כמו ברבור יפהפה.
‫אסי מתקדמת, קולנקוב?
‫אל תגלה, היא גרועה.
‫כל עוד טוב לה, מצידי זה בסדר.
‫זה כיף להיכנס לאומנות שוב.
‫-את נשמתה של פריז, גברת סיקמור. ‫-תודה לך.
‫זה קרה שוב. ‫אדם עקב אחרי לכל מקום שהלכתי.
‫אני מוכן, גברת סיקמור. ‫איפה את מתכוונת לעבוד?
‫-כאן. ‫-בסדר, סבא?
‫שכחתי שהתלבושת כל כך קלאסית.
‫הבעתך, מר דה-פינה. הנה.
‫חומרי נפץ
‫אני מוכנה עכשיו, מר קולנקוב.
‫טוב. אנחנו מוכרחים לעבוד. ‫נגלגל את השטיח, אד.
‫-יש לי יצירה חדשה. אני יכול לנגן אותה? ‫-אין יצירות חדשות.
‫נגן את הריקוד ההונגרי של ברהאמס. ‫אני מרגיש כל כך טוב.
‫החיים רצים בתוכי כמו סנאי.
‫ובכן, פבלובה שלי, עכשיו אנחנו מתאמנים.
‫קולנקוב תמיד אמר ‫שאומנות היא 110 אחוז הזעה.
‫זה יותר טוב.
‫-מוכן, אדי? ‫-כן, אדוני.
‫פירואט.
‫מהר יותר, אדי.
‫גברת סיקמור, בבקשה.
‫אדון וגברת קירבי.
‫-מהר יותר. ‫-גברת סיקמור.
‫-לכי, ריבה. אני עסוקה.
‫-הכנס קצת את הבטן פנימה, מר-דה-פינה. ‫-אני יודעת, אבל, גברת סיקמור...
‫אלוהים.
‫יקירתי.
‫בבקשה, את כל אלה.
‫הנה, חמודה.
‫קחי את זה.
‫-הקדמנו? ‫-אני אומר.
‫זה בסדר גמור.
‫זה בסדר, רק חשבנו ‫שזה אמור להיות מחר בערב.
‫-מחר בערב? ‫-משעשע.
‫-באמת, טוני, זה מביך מאוד. ‫-לא, אנחנו לא עשינו כלום.
‫פשוט מבלים ערב שקט בבית.
‫כן, אבל שזה לא יטריד אתכם.
‫לא תיכנסו?
‫-זו אימה של אליס. ‫-מה שלומך?
‫אחותה של אליס ומר קארמייקל,
‫בעלה.
‫זה מר קולנקוב.
‫וזורק הדיסקוס הוא מר דה-פינה.
‫-מה שלומך? ‫-מה שלומכם?
‫סלחו לי על התלבושת. מיד אוריד אותה.
‫ג'ים.
‫אליס.
‫מה קרה?
‫תוכלי לרדת? יש לנו הפתעה גדולה בשבילך.
‫מיד ארד.
‫מדוע שלא תורידו את מעילכם?
‫תוכל להוריד את מעילו של אביך? ‫תלה אותו שם. אני יכולה...
‫אני מרגיש מאוד לא בנוח, טוני. ‫זה מאוד מביך.
‫כל אחד יכול להתבלבל.
‫כסא לגברת קירבי. סלק את זה.
‫השטיח, יקירי, השטיח.
‫זה בשביל גברת קירבי, אני חושבת. ‫וזה בשביל מר קירבי.
‫אד, הבא את הכסא הזה.
‫תודה.
‫-תודה, אד. ‫-כן, אדוני.
‫מה עם ארוחת ערב לאנשים הטובים הללו?
‫אחרי הכול, הם הגיעו ‫לארוחת ערב, את יודעת.
‫-בבקשה, אל תטרחי. ‫-זו לא טרחה כלל.
‫אמור לדונלד ללכת למעדנייה של מרפי ‫להביא שישיית בירה.
‫וגם סלמון משומר.
‫חכה רגע. מר קירבי, ‫אתה אוהב סלמון משומר?
‫אל תטרחי, בבקשה. אני לא רעב.
‫אנחנו אוכלים נקניקיה מעושנת, אבל אני ‫לא חושבת שיהיה מספיק עכשיו, כשהגעתם.
‫שיהיו נקניקיות מעושנות, ‫ואמור לדונלד להביא...
‫אמור לדונלד להביא עוד תריסר ‫ופחית נוספת של תירס.
‫-תבדוק אם לריבה יש מספיק כרוב כבוש. ‫-בסדר.
‫-אמור לדונלד להזדרז. ‫-בסדר.
‫זה לא ייקח הרבה זמן. ‫המעדנייה של מרפי נמצאת ליד.
‫המפוחית.
‫זה אביה של אליס.
‫מר וגברת קירבי.
‫-מה שלומך? ‫-מה שלומכם?
‫אני מקווה שתסלחו לי על הופעתי. ‫לא יכולתי למצוא את מכנסי האחרים.
‫זה בסדר.
‫מבלי להחזיק!
‫אלוהים.
‫מה את אומרת, אליס? ‫הם חשבו שזה הערב.
‫טוני, אתה לא זוכר מה...
‫-הכרתם? ‫-כן.
‫אני כל כך מבולבלת.
‫תכננתי מסיבה כל כך נחמדה למחר בערב.
‫יכול להיות שנוכל לחזור מחר בערב.
‫כן, בוודאי.
‫-שב, מר קירבי. ‫-תודה לך.
‫אימא, מוטב שנדאג לארוחת הערב.
‫זה כבר נעשה, אליס.
‫הוא לא הגיע לבסיס השני.
‫אימא, מה שלחת אותו לקנות?
‫מר קירבי היה צריך להגיד לך ‫שהוא סובל מהפרעה בעיכול.
‫מרים, זה לא כל כך רציני.
‫אולי זו לא הפרעה בעיכול. ‫אולי זה כיב קיבה.
‫כיב קיבה?
‫אל תשים לב למר קולנקוב.
‫הוא רוסי והרוסים נוטים ‫להסתכל על חצי הכוס הריקה.
‫בסדר, אני רוסי, אבל חבר שלי, ‫גם הוא רוסי, נפטר מכיב קיבה.
‫מר קולנקוב, למר קירבי ‫יש הפרעה בעיכול וזה הכול.
‫בסדר, תני לו לחכות.
‫בבקשה, חברים. ‫בואו לא נדבר על כיב הקיבה של מר קירבי.
‫סבא, בבקשה דבר על משהו אחר. ‫שאל את מר קירבי על העסקים.
‫מיד אחזור.
‫למען האמת, מר קירבי, איך העסקים?
‫מה?
‫ובכן, זה תלוי באיזה צד אתה.
‫באופן אישי, אני רואה שיפור.
‫ישנן שתי דעות בנושא זה, ואין לי כיב קיבה.
‫חכה ותראה.
‫-אכפת לך אם אעשן סיגר? ‫-כלל לא. וודאי שלא.
‫מה עם בעיית האבטלה?
‫אבטלה?
‫האבטלה אינה הבעיה העיקרית, מר ונדרהוף.
‫לא?
‫-אני חשבתי... ‫-כן, אני יודע.
‫אבל נקודת מבט זו ‫הינה רגשית בלבד, לא כלכלית.
‫עכשיו, לדוגמא, ב-1929...
‫אלוהים, זה נפלא.
‫זה באמת הפחיד אותך, נכון?
‫מר פופינס.
‫מר וגברת קירבי.
‫-מה שלומכם? ‫-מה שלומך?
‫מר פופינס מייצר מסיכות בתור תחביב.
‫באמת?
‫אני חושב שהוא צריך להזהיר אנשים ‫לפני שהוא מפתיע אותם כך.
‫בואו נראה. על מה אנחנו יכולים לדבר?
‫-יש לך תחביבים, מר קירבי? ‫-העסקים הם התחביב שלי.
‫-סבא מנגן במפוחית. ‫-באמת?
‫ניסית פעם לנגן במפוחית, מר קירבי?
‫ובכן, אני...
‫הוא היה אלוף. ‫הוא זכה במקום ראשון בערב חובבים.
‫הוא אמר לי זאת בעצמו, נכון, אבא?
‫אני בטוח שאתה ואני ‫יכולים לנגן דואט טוב.
‫אני אדם יותר מדי עסוק בכדי לנגן במפוחית.
‫הנה.
‫הבאת הכול, דונלד?
‫כן. רק שלא היו להם יותר נקניקיות, ‫אז הבאתי רגלי חזיר כבושות.
‫לא חשוב. שים את הכול במטבח.
‫אכין לך חביתה וסלט רגיל.
‫זה יהיה טוב. תודה לך.
‫שכחתי את החרדל.
‫זה הכול, אני מניחה. עשינו רושם טוב.
‫טוני, איך יכולת לעשות כזו טעות? ‫ידעת שזה אמור להיות מחר בלילה.
‫כן, אני מניח שזה לא היה רעיון טוב.
‫אתה מכוון לכך שעשית את זה בכוונה?
‫טוני, זה נורא. איך יכולת לעשות דבר כזה?
‫לא רציתי להביא אותם ‫לכאן כלל, אבל התעקשת.
‫אם הם חייבים לפגוש אותך, ‫אני רוצה שיפגשו אותך כמו שאת.
‫ולא כמו מישהי מומצאת ‫שכולם מסביבה לא מתנהגים בטבעיות.
‫אין שום דבר לא טבעי ‫בכך שאנו רוצים שיאהבו אותנו.
‫אם הם לא אוהבים אותך ‫כמו שאת, חבל מאוד.
‫זה לא משנה לי מה הם חושבים.
‫אם היית עוזב את זה כמו שזה ‫הכול היה בסדר.
‫אבל, לא, היית חייב להתלוצץ ולהרוס הכול.
‫זה היה רעיון די טיפשי, אני יודע.
‫אבל, אליס, אני רק מנסה ‫להיות כן בקשר לזה.
‫הבאתי את המשפחה שלי ‫לכאן כפי שהם, יהירים וכו'.
‫אני לא מנסה לשחק איתם. אז למה לך?
‫אני גם מנסה להיות כנה. אתה לא מבין? ‫אני מוכרחה לקבל את אישורם.
‫אני לא אסבול את אימך ‫כשהיא מסתכלת עלי כאילו גנבתי משהו.
‫מה אתה חושב שאני, טיפשה?
‫הרתיחי את הביצים, ריבה.
‫יש לך תחביבים, גברת קירבי?
‫ובכן, למען האמת, כן.
‫אני סטודנטית לחקר הנסתר.
‫-מה זה? ‫-זו רוחניות, יקירי.
‫רוחניות? גברת קירבי, אני מופתעת.
‫-כולם יודעים שרוחניות היא זיוף. ‫-סליחה?
‫פני. את לא חייבת לבקר ‫את תחביביהם של אנשים אחרים.
‫-יש לך תחביב או שניים משלך. ‫-כן, אבל לא טיפשיים.
‫התחביב המושלם צריך לשפר ‫את הגוף ואת הנפש.
‫הרומאים היו אנשים גדולים. למה? ‫מה היה התחביב שלהם? האבקות.
‫בהאבקות אתה מוכרח ‫לחשוב מהר עם המוח ולזוז מהר עם הגוף.
‫כן. אני מסכים איתך.
‫כשהייתי צעיר, הייתי טוב בזה.
‫-אבל, לצערי, כשאתה מתבגר... ‫-שטויות.
‫אם אתה מתאבק, אתה לא שוכח.
‫לא התאבקתי שש שנים, ‫אבל אני לא שוכח כלום.
‫תראה.
‫מה קורה כאן?
‫שב, מר קירבי.
‫-איפה המשקפיים שלי? ‫-הנה הם.
‫מר קירבי, הן נשברו.
‫אני מצטער, אבל כשתתאבק שוב, ‫מר קירבי, כמובן שלא
‫תרכיב משקפיים.
‫-אני לא מתכוון להתאבק שוב, אדוני. ‫-זה היה די טיפשי, קולנקוב.
‫אני מצטער שעשית זאת.
‫אני מצטער, מר קירבי.
‫אם לא אכפת לכם, אני חושבת שמוטב שנלך.
‫-זה הרעיון הכי טוב ששמעתי. ‫-בבקשה אל תלכו.
‫את בהחלט צודקת, גברת קירבי. ‫אני חושבת שמוטב שתלכו.
‫כל העניין הזה היה טעות. ‫אני מאוד מצטערת על הכול.
‫אליס, הרשי לי להישאר. ‫אני רוצה לדבר איתך.
‫מוטב שלא. אין על מה לדבר.
‫-לילה טוב, גברת קירבי. ‫-לילה טוב.
‫לילה טוב, מר קירבי. אני מקווה שלא נפגעת.
‫לא. היה לי העונג לפגוש את כולכם.
‫-טוני, בוא. ‫-אליס, אני...
‫-נתראה מחר? ‫-אני לא יודעת.
‫-אבל אני... ‫-לילה טוב, טוני.
‫לילה טוב.
‫-הישארו במקומותיכם, כולכם. ‫-למען השם.
‫מה העניין?
‫-מי זה? ‫-ההוא שם.
‫מי? אני? למה אתה מתכוון?
‫-תראה. אנחנו לא שייכים לבית הזה. ‫-שתוק.
‫מה שמך?
‫אד קארמייקל, ולא עשיתי כלום.
‫תראה. זה נראה משהו רציני.
‫-מה העניין? ‫-משטרה.
‫שוטרים.
‫-סוכנים, פני. ‫-אד, מה עשית?
‫כלום. אמרתי לך שמישהו עוקב אחרי.
‫אבל האנשים האלה לא שייכים לכאן. ‫בבקשה תן להם ללכת.
‫אל תיתן לאף אחד לצאת מהדלת.
‫זו שערורייה. אתה יודע מי אני?
‫-מה שימך? ‫-פטאפ פטאפוביץ' קולנקוב.
‫-מאיפה אתה? ‫-אומסק.
‫-מאיפה? ‫-אומסק.
‫-המדרגות האלו מובילות למרתף? ‫-כן.
‫היזהר, המפקד.
‫-איך אתה קורא לזה? ‫-זה נקרא המפלצת החדשה.
‫אתה משחק את האיש המפחיד?
‫כן. גש לשם.
‫הוא במצב רוח רע היום.
‫מייק, ביל.
‫לכו לבדוק.
‫אתה, בוא הנה.
‫-ראית את זה בעבר? ‫-כן, אדוני. הדפסתי הרבה כאלה.
‫-אתה מדפיס את זה? ‫-כן, אדוני.
‫ואתה שם אותם בקופסאות הסוכריות ‫כדי להכניס אותם לביתם של האנשים?
‫-כן, הסוכריות שלי. ‫-אבל לא התכוונתי לשום דבר רע.
‫-באמת? ‫-לא, אדוני.
‫-"צפו למהפכה." ‫-קיצוניים.
‫"זיקוקי הדגל האדום ישטפו את המדינה."
‫לא התכוונתי לזה. ‫אני רק אוהב להדפיס, זה הכול.
‫תבין, הממשלה לא מאד בסכנה.
‫ההדפסה היא התחביב שלו. זה הכול.
‫הוא ידפיס כל דבר.
‫זה כמו מחזה, נכון?
‫תראה, בחור צעיר.
‫אל תשתטה. אני מוכרח ‫להביא את המפוחית שלי.
‫צדקנו. יש פה מספיק אבק שריפה ‫כדי לפוצץ את כל העיר.
‫-אנחנו משתמשים בזה רק... ‫-שתוק.
‫כולם פה עצורים.
‫-מה זה? ‫-אני מוכרח להביא את זה.
‫הישאר פה.
‫-אני מוכרח להביא את זה. ‫-הישאר במקומך.
‫אבל זה דלוק.
‫-מה זה? ‫-הזיקוקין.
‫ג'ים.
‫-אנתוני. ‫-מרים, רוצי!
‫-סבא! ‫-הירגעו.
‫המהפכה!
‫שוב בבית.
‫בדיוק כמו בסיביר. רק מסריח.
‫זה היה כיף לתת טביעות אצבעות, נכון?
‫מר קירבי לא חשב כך. ‫היו צריכים שלושה גברים כדי להרגיע אותו.
‫אף רגע משעמם, זה מה שאני אומר, ‫אף רגע משעמם.
‫אני יכול ללכת לבד.
‫מעולם לא שמעתי ‫על משהו כה שערורייתי בחיי.
‫תפסיק להתווכח.
‫תפסיקו לדחוף אותי, טיפשים. ‫אני אנתוני פ. קירבי. אתם שומעים?
‫בסדר, אני ג'ורג' וושינגטון.
‫אני רוצה טלפון. אני רוצה לטלפן ‫לעורכי הדין שלי, טיפשים.
‫עשינו עבורך כבר שתי שיחות. הירגע.
‫-אבל זה מר קירבי, הבנקאי. ‫-זו לא אשמתי.
‫בית המשפט הלילי בישיבה. ‫הוא יצטרך להמתין לתורו.
‫-אני מצטער, מר קירבי. ‫-אתה מצטער.
‫זה בהחלט משהו אחרי מה שעברתי.
‫אחרי הכול, בהחלט באת בלילה הלא נכון.
‫ראש העיר ישמע על זה וגם הנציב.
‫-כולכם תפוטרו! ‫-אבא, אל תתרגש.
‫בעוד כמה שעות...
‫אני מקווה שאתה מרוצה ‫שאימך נמצאת עם כל הנשים העממיות...
‫שקט, שחצן. אנחנו רוצים מוסיקה.
‫נגן, סבא, נגן טוב.
‫הקשיבי, מטרונית, אני גברת קירבי. ‫גברת אנתוני פ. קירבי.
‫אתן לך 100$ אם תתני לי חדר פרטי.
‫-אנחנו שומרים אותו למקרים המשוגעים. ‫-בבקשה, היא לא שייכת לכאן.
‫שתשתגע קצת, גברתי, ואנסה לסדר לה.
‫גברת קירבי, בבקשה, האמיני לי, ‫אני כל כך מצטערת שהסתבכת בכל זה.
‫אעריך אם תעזבי אותי לבדי.
‫אל תתני לה לטפס עלייך, אחותי. ‫הן נהיות קשוחות בכל מקום.
‫איפה עבדת?
‫יש לך רמה. זה סוג הקשר שאני מחפשת.
‫זה לא היה מרגש במכונית עם הסירנה?
‫מוטב שתשבי על הידיים שלך, גברת קירבי. ‫נהיה די קר אחרי שאת יושבת זמן מה.
‫בסדר, אבל אל תגידי שלא אמרתי לך ‫כשתתחילי להרגיש את זה.
‫אלוהים אדירים.
‫מדוע שלא תעזבי את הגישה האגואיסטית? ‫אולי אוכל להועיל לך.
‫אם לא אכפת לך, ‫אני לא צריכה שמישהו יעזור לי.
‫את לעולם לא יכולה לדעת. אני מכירה...
‫עזבי אותה. את לא רואה שהיא גברת?
‫גברת? הן בהחלט מסתובבות בימים אלו.
‫את לא צריכה לבזבז את זמנך ‫בניסיון להגן עלי. זה לא יעזור לך.
‫אם היה לך שכל, היית נשארת איפה שאת
‫ומפסיקה להיות שאפתנית.
‫שאכה אותה, אליס?
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, ‫חמש, שש, שבע, שמונה, תשע, עשר.
‫אני משלם רבע מיליון דולר בשנה ‫לעורכי דין ואני לא יכול להשיג אף אחד.
‫בחור צעיר, אתה יכול ‫להשיג לי סודה לשתיה?
‫באיזה טעם?
‫אני צריך להודות לך על כך. ‫אני מקווה שזה ילמד אותך לקח.
‫להשתובב עם קצרניות.
‫-הקשב, אבא. אני מתכוון להתחתן איתה. ‫-כן, אני יודע.
‫אני עמדתי להתחתן פעם עם מלצרית, ‫אבל למזלי אבי הוציא אותי מזה.
‫אם תסלח לי, מר קירבי.
‫אני לא מאמין שיש למישהו הזכות ‫להתערב בחיי האהבה של הצעירים.
‫-מדוע שלא תירגע? ‫-להירגע?
‫כאשר בני למעשה נעלם תחת אפי.
‫שאני נכלא כמו פושע פשוט. להירגע!
‫אתה יודע מה יקרה אם העיתון יגלה על כך?
‫זה יסכן את העסקה הגדולה בקריירה שלי.
‫הפסק לדאוג.
‫כפי שאני מכיר את נכדתי, ‫היא לא תתחתן עם טוני ללא ברכתך.
‫אז הדבר היחיד שאתה צריך לדאוג לו ‫הוא העסקה של חייך.
‫ומה אם העסקה תיפול?
‫מה אם כל עסקותיך תיפולנה?
‫-זה יכול להיות טוב בשבילך. ‫-אתה משוגע.
‫ובכן, אולי, אבל הייתי פעם כמוך.
‫ואז בוקר אחד, כאשר עליתי במעלית
‫גיליתי שלא כיף לי.
‫אז ירדתי ומעולם לא עליתי חזרה.
‫כן, אדוני. זה היה לפני 35 שנה.
‫כל הכבוד. ולא עשית דבר מאז?
‫עשיתי. רק דברים שרציתי לעשות.
‫אספתי בולים.
‫הלכתי לגן החיות כשהיה לי חשק, ‫לקחתי את המפוחית שוב
‫ואפילו מצאתי זמן להבחין באביב המתקרב.
‫זו היתה יכולה להיות מדינה נחמדה לו כולנו ‫היינו מבלים את זמננו בגן חיות ובנגינה.
‫אתה היית מנגן פעם במפוחית. טוני אמר.
‫אולי אתה צריך לנגן בה שוב.
‫אולי זה ימנע מבעדך ‫להיות כה נואש להרוויח יותר כסף
‫ממה שתוכל להשתמש.
‫אתה לא יכול לקחת אותו איתך, מר קירבי. ‫אז למה זה טוב?
‫כפי שאני רואה את זה, הדבר היחיד שאתה ‫יכול לקחת איתך זה את האהבה של חבריך.
‫מדוע שלא תלך להטיף במקום אחר?
‫אני מצטער.
‫-מי זה ונדרהוף? ‫-אני.
‫שלום, מר ונדרהוף. זוכר אותי?
‫פני-עווית.
‫כן, שמעתי שאתה בצרה ‫ובאתי לראות אם אני יכול לעזור לך.
‫מדוע שתרצה לעזור לי?
‫למען האמת, חשבתי שאם אעשה לך טובה...
‫אתה מבזבז את זמנך, מר עווית, מר בלקלי.
‫-אין לי כוונה למכור את ביתי. ‫-נראה כמה זמן תוכל להחזיק מעמד.
‫תחכה עד שיקרו לך עוד כמה דברים.
‫-אתה ארגנת את המעצר הזה? ‫-כן, וזו רק ההתחלה.
‫כאשר אני אסיים, ‫אתה תהיה מוכן ומזומן למכור.
‫אז אתה עשית זאת?
‫מר קירבי.
‫אידיוט. אתה יודע מה עשית?
‫אבל, מר קירבי, ‫לא חשבתי שאתה מכיר את האנשים הללו.
‫אמרתי לך שהמשטרה היתה בעקבותיהם. ‫אמרת לי לגרום להם למכור.
‫פטפטן מפגר, צא החוצה.
‫אם נותר בך שכל, חפש את עורכי הדין שלי.
‫-אני פה כבר שעות. ‫-כן, אדוני. אתקשר לכולם.
‫אז אתה האדם שמעכב את העסקה שלי?
‫-כן. משעשע, נכון? ‫-מה כל כך משעשע בזה?
‫הרעיון שהמהנדס של כל העסק הזה ‫נתפס במלכודת של עצמו.
‫אולי זה לא יהיה כל כך משעשע ‫כאשר אקח ממך את הבית.
‫עכשיו אני מתחיל להבין מה קורה. ‫זה תכסיס נחמד, מר ונדרהוף.
‫להשתמש בבני כדי לקבל מידע, ‫ואז לגרום לי לשלם בצורה מוגזמת.
‫-חכה... ‫-לא אשלם בשביל דבר שאני לא רוצה.
‫-אראה לך איך עושים עסקים עם קירבי. ‫-עסקים?
‫אתה לא איש עסקים. ‫אתה כמו אריה בג'ונגל.
‫יש לי גם את הטפרים ‫הארוכים והחדים ביותר.
‫כך הגעתי לפסגה, ‫וחלאות כאלה עדיין בביוב.
‫אתה אידיוט, מר קירבי.
‫-מה? ‫-אידיוט טיפש.
‫-אתה לא יכול לדבר איתי כך. ‫-אני יכול.
‫חלאות, כן?
‫מה גורם לך לחשוב שאתה אדם נעלה?
‫הכסף שלך? ‫אם כן, אז אתה טיפש, מר קירבי.
‫ועלוב בזה.
‫אתה עלוב יותר מכל האנשים פה ‫שאתה קורא להם חלאות.
‫כי אני מבטיח לך שלפחות יש להם חברים.
‫אבל אתה, עם הג'ונגל שלך ‫והטפרים הארוכים, כפי שאתה קורא להם
‫אתה תסיים את חייך האומללים ‫ללא חברים.
‫אתה יכול להיות בעל עוצמה לעצמך, ‫מר קירבי, אבל בשבילי אתה כישלון.
‫כישלון כגבר, כישלון כבן אדם
‫ואפילו כישלון כאב.
‫כאשר הזמן שלך יגיע, ‫אני בספק אם יזילו עליך, ולו דמעה בודדת.
‫העולם בוודאי יגיד, "ברוך שפטרנו."
‫זו השקפה נחמדה, מר קירבי. ‫אני מקווה שתהנה ממנה.
‫אני מקווה שתקבל קצת נחת ‫מכל הכסף שהשגת בזיעתך.
‫אני מצטער, מר קירבי.
‫לא איבדתי את מזגי כך, 30 שנה.
‫אני לא יודע מה השתלט עלי.
‫לא התכוונתי לדבר ממה שאמרתי.
‫הלוואי והיית אומר לי להתעסק בענייני.
‫אם ישנה דרך בה אוכל לפצות אותך
‫אעשה זאת.
‫הנה, תרצה אולי את המפוחית שלי?
‫היא חדשה וגם טובה.
‫אולי תרצה לנגן בה לפעמים.
‫אחרי הכול, מי אני שאבקר מישהו?
‫בסדר, כולם לצאת לאולם המשפט. ‫הכינו את הניירות שלכם.
‫אני עורך דינו של מר קירבי. איפה הוא?
‫-קירבי. ‫-כן, קירבי.
‫כן. הם בדיוק הולכים לעמוד למשפט. משם.
‫אני תוהה למה הוא כל כך מתרגש.
‫עורך דין למר קירבי. ‫הוא כבר הועמד למשפט?
‫-עדיין לא. משם. ‫-תודה לך.
‫קירבי?
‫אנתוני. פ. קירבי.
‫-זה אנתוני. פ. קירבי, הבנקאי? ‫-זה קירבי, הבנקאי, אתה יודע.
‫רק רגע, בבקשה. כן, זה אנתוני. פ. קירבי.
‫זה כל מה שרצינו לדעת.
‫-איך אמרת שקוראים לך? ‫-אנתוני פ. קירבי.
‫למחלקה הפסיכופטית.
‫אני דן אותך ל-31 ימי מאסר בפועל
‫אבל אפחית 30 יום מגזר הדין
‫אם תבטיח לי שכאשר ‫תצא מהכלא מחר בבוקר
‫תחזור להוריך בקנזס.
‫-תודה, אדוני, תודה. ‫-זה בסדר, לך.
‫כבודו, תוכל לקחת עכשיו את תיק ונדרהוף?
‫למה?
‫גילינו שאחד מהם הוא אנתוני פ. קירבי.
‫-הבנקאי? ‫-כן.
‫מהם האישומים?
‫הפרת הסדר וייצור זיקוקין ללא רישיון.
‫זיקוקין?
‫אתה רוצה לומר לי שאנתוני פ. קירבי ‫הוחזק בתא המעצר?
‫לכן כל הצופים הללו פה הלילה?
‫לא. הם חבריו של ונדרהוף.
‫לא ידעתי שלמישהו יש כל כך הרבה חברים.
‫-האם העיתונאים יודעים? ‫-אני לא חושב.
‫טוב מאוד.
‫כמה טוב היה להם לו היו יודעים ‫שאנתוני פ. קירבי היה במעצר.
‫הבא אותם מיד. אין טעם לצלוב אותו.
‫-הכניסו את תיק ונדרהוף. ‫-תיק ונדרהוף הינו הבא בתור.
‫עזבו אותי. ראיתם את...
‫שלום, סבא.
‫סדר. סדר.
‫שקט.
‫סדר.
‫כבודו, בעצם מעצרם של אדון קירבי, ‫גברת קירבי ובנם, נעשתה טעות גדולה
‫והיינו מציעים...
‫-כל ארבעתכם מייצגים את מר קירבי? ‫-כן, כבודו.
‫סוללה די גדולה של עורכי דין ‫בשביל אשמה זו.
‫אם יש התנגדות שמר קירבי ‫ייוצג ע"י הפרקליט...
‫כלל לא. למעשה, בית המשפט מרגיש מוחמא.
‫תודה לך.
‫האשמה היא הפרת סדר.
‫-מהי טענתך? ‫-לא אשם, כמובן.
‫כמובן.
‫אדוני, אתה או מישהו מאנשיך ‫מיוצגים, ע"י פרקליט?
‫לא, אדוני.
‫אני מניח שהפרנו את הסדר ‫אם מישהו טרח והתלונן עלינו.
‫ואם זה לא חוקי לייצר זיקוקין ללא רישיון
‫אז אני מניח שאנחנו אשמים גם, ‫כי אנחנו עושים זאת כבר זמן רב.
‫אני לא מרגישה אשמה, ואת, אסי?
‫סדר, סדר, בבקשה.
‫מר ונדרהוף, על האישום של הפרת הסדר
‫אתה ושאר משפחתך, ‫עפ"י הצהרתך, אשמים.
‫-בכל אופן, אשהה את גזר הדין. ‫-תודה לך.
‫אבל, ייצור חומרי נפץ ללא רישיון, ‫אני מצטער
‫אני מוכרח לקנוס אותך ב-100$.
‫‏100$!
‫זה הרבה כסף.
‫כבודך, מר קירבי, הידוע בנדיבותו
‫רוצה לשלם את הקנס ‫עבור משפחה ענייה וחסרת מזל זו.
‫לא, תודה. אני לא יכול ‫להרשות לך לעשות זאת.
‫לא. סבא לא צריך את הכסף שלך. ‫אנחנו נשלם את הקנס.
‫סדר, סדר! סדר בבית המשפט.
‫סדר, סדר.
‫לא, זה בסדר, שוטר. ‫זה בסדר. תן להם להיכנס.
‫אנחנו נשלם את הקנס.
‫אנחנו לא צריכים את הכסף שלך.
‫כובע מלא בכסף, סבא. כובע מלא.
‫אנחנו נשיג את זה.
‫הנה, שופט, זה מספיק?
‫כן, אני חושב שכן.
‫קחי את הכסף לשולחנו של הפקיד.
‫מר ונדרהוף, אתה בר מזל ‫שיש לך כל כך הרבה חברים.
‫כן.
‫-מה קורה, סגן? ‫-אתם לא יכולים להיכנס.
‫בחייך. תן לנו לצלם תמונה אחת.
‫עכשיו, רבותי.
‫הייתי רוצה לבטל את האשמה ‫נגד משפחת קירבי על הפרת הסדר
‫אבל הם היו נוכחים בזמן המעצר ‫ואם אנשים אלו אשמים
‫אז אני מוכרח להאמין, שבאופן טבעי, ‫גם בני משפחת קירבי אשמים.
‫כבודו, זה מגוחך.
‫אלא אם כן הם יוכלו להסביר ‫מה הם עשו שם.
‫אל תאמר מילה, אנתוני.
‫אני חושש שאת במלכודת, אימא.
‫האם אתה יודע, כבודו. ‫שהאדון הזה הוא מר אנתוני פ. קירבי?
‫אני הבנתי את זה.
‫אולי מר אנתוני פ. קירבי ‫יוכל להסביר בעצמו מה הם עשו שם.
‫-ובכן, כבודו... ‫-אני לא חושבת שזה חשוב.
‫לא הובכנו מספיק?
‫אני חושבת שצריכים להוקיר ‫קצת יותר כבוד למעמדנו.
‫כבודו, האישום הזה מגוחך.
‫בהעדר הסבר מספק, ‫אני מחויב להעמידם למשפט.
‫-אבל... ‫-יש להם זכות להישמע.
‫כבודו, בבקשה.
‫מר קירבי בא כדי לבדוק ‫את האפשרות לקנות את ביתי.
‫-לקנות את ביתך? ‫-כן.
‫הוא היה מעוניין בנכס מזה זמן מה...
‫הוא בא לשוחח על העסקה.
‫זה הכול.
‫בוודאי שזו הסיבה, ולכן אני לא רואה ‫סיבה מדוע אנו חייבים לתת דין וחשבון
‫על משהו שהאנשים האלו עשו.
‫-זה לא נכון. ‫-אליס.
‫סבא, לא אסבול את ההשפלה הזו.
‫הם מתביישים להודות שהם באו
‫כדי לראות אם אני טובה מספיק ‫כדי להתחתן עם בנם היקר.
‫-מעולם לא שמעתי משהו כל כך מגוחך בחיי. ‫-לכן היינו שם.
‫הגיע הזמן שתדבר.
‫אני החלטתי שהמשפחה שלך ‫לא טובה מספיק.
‫לא אהיה משויכת לחבורה של סנובים ‫כאלה בעבור שום דבר.
‫אמך כל כך מפחדת ‫על המוניטין החברתי שלה.
‫-כל הכבוד, אליס. ‫-מי הם חושבים שהם?
‫סדר!
‫המוניטין שלך בטוח כל עוד זה נוגע לי ‫וגם של בנך וגם של אביך.
‫מה קורה?
‫סינדרלה אמרה לנסיך להתראות.
‫-מה דעתך שנגיד להתראות? ‫-זה רעיון טוב.
‫סדר בבית המשפט.
‫סדר. שוטר, הוצא את האנשים הללו.
‫בפעם הבאה שתרצה לצאת עם מישהי ‫התרחק מהשכונה שלנו.
‫אליס, בבקשה.
‫סדר.
‫סינדרלה דוחה בבוז את הנסיך
‫מהומה בביהמ"ש חושפת אירוסין סודיים
‫טוען
‫דוחה בבוז
‫כועס
‫מתעלפת
‫סינדרלה נמלטת מהעיר!
‫אליס היתה צריכה לומר לנו לאן היא הולכת.
‫את לא חושבת, אסי?
‫יש משהו חדש ממנה?
‫טיילתי בכל העיר. ‫סוכנות הבילוש עבדה כל הלילה.
‫הם בדקו כל בית מלון ‫ברדיוס של 160 קילומטר.
‫גברת סיקמור, תוכלי לומר לי ‫איפה היא, בבקשה?
‫אני לא יודעת, טוני.
‫גם אם הייתי יודעת, אני מצטערת. ‫לא הייתי יכולה לומר לך.
‫לו כתבתי לה מכתב...
‫היא לא רוצה לראות אותך. ‫לכן היא ברחה.
‫אין טעם שתבוא לפה עוד, ‫או שתנסה למצוא אותה.
‫אתה רק תחמיר עבורה את המצב. ‫גם בשבילנו.
‫אני מניח שזה הסוף.
‫-אנחנו מאוד מצטערים, טוני. ‫-תודה, אדוני.
‫אני באמת מצטער בשביל טוני.
‫ריבה שואלת אם מישהו רוצה לאכול?
‫לא, אני לא רעב, אתה?
‫אני מוכרח לנקות את המרתף. ‫יש שם בלאגן שלם.
‫כולם, הקשיבו. יש פה מכתב מאליס.
‫באמת?
‫-מה שלומה? ‫-איפה קיבלת אותו?
‫נד, הדוור, רדף אחרי ונתן לי את זה.
‫הוא זיהה את כתב ידה. קראתי אותו, פני.
‫קראי אותו בקול רם, פני.
‫-מאיפה הוא, אימא? ‫-חכי רגע. ידי רועדות.
‫היא אצל הלן, ‫חברת בית הספר בריברסייד.
‫זה בקונטיקט, נכון, סבא?
‫קראי את המכתב, אימא.
‫בואו נראה.
‫"הייתי כל כך אומללה ומבולבלת ‫שהייתי חייבת לעשות משהו.
‫"אני מקווה שתבינו.
‫"שקט כאן וחשבתי על הכול.
‫"עכשיו אני מבינה שהקשר ‫ביני לבין טוני בלתי אפשרי.
‫"גברת קירבי צדקה. ‫הייתי צריכה להישאר בשכונה שלי.
‫"אל תדאגי לי, אימא. אני אתגבר.
‫"אבל יקירי, אני כל כך בודדה בלעדיכם.
‫"אני לא יודעת כיצד אעמוד בזה.
‫"אתמול בכיתי לפני השינה וזה עזר קצת.
‫"אבל הבוקר כשקמתי ‫והבנתי שאני לא במיטה שלי...
‫"הלוואי ויכולתי לחזור הביתה. ‫אבל איך אוכל אם אני רוצה לשכוח?
‫"העיתונים, טוני ועוד מיליון דברים ‫הופכים את זה לבלתי אפשרי.
‫"סלחו לי, יקירי.
‫"אני מבטיחה לכתוב כל יום, ‫לפעמים פעמיים ואפילו יותר.
‫"בבקשה, כולכם, שימרו על עצמכם.
‫"שלא יקרה לכם כלום.
‫"אוהבת, אליס."
‫נראה לי שהיא לא חוזרת.
‫מר בלקלי, בבקשה.
‫מר בלקלי?
‫אבא, אתה לא מתכוון ‫שאתה חושב למכור את הבית?
‫אליס צודקת.
‫היא לעולם לא תוכל לחזור לכאן. ‫זה רק יעשה אותה אומללה.
‫לא אתן לה לחיות לבד. ‫נמצא לנו מקום איתה שם.
‫מר בלקלי, כאן ונדרהוף.
‫אתה עדיין רוצה לקנות את הבית?
‫אתה תשלם עכשיו רק 25,000$.
‫בסדר. בהחלט, היום.
‫בסדר, זה הכול. להתראות.
‫היינו חייבים לעזוב ‫את הבית הזה מתישהו.
‫היה לי קשה אבל גרמתי לזקן המוזר למכור.
‫-למר קירבי יש את כל 12 השטחים. ‫-אנחנו יכולים להמשיך.
‫יש לנו את השטח של ונדרהוף. ‫תכין את קינקייד.
‫אם הזקן הזה לא היה מוכר ‫כל העסקה היתה נופלת.
‫לכל הדיירים באזור 12 השטחים. ‫הודעה. הננו מודיעים לכם...
‫"הננו מודיעים לכם שבתוך 10 ימים מהיום ‫ביתכם חייבים להיות מפונים."
‫-אני קיבלתי אותו הדבר. ‫-זה בהחלט לא משאיר לנו הרבה זמן.
‫לא.
‫תראה. בני משפחת ג'נסן ‫בטח קיבלו את ההודעה שלהם. בוא נראה.
‫-מר ג'נסן, קיבלת את זה? ‫-בטח. אנו מוכרחים להתפנות תוך 10 ימים.
‫-כולנו חייבים להתפנות. ‫-אני לא מבין.
‫סבא אמר שאם הם לא יוכלו ‫לקנות את ביתו, אף אחד לא יצטרך לעזוב.
‫תראו.
‫מובילי השדרה ה-6
‫וושינגטון הבירה וועדת הסנט
‫ממשיכים לעקוב
‫אחר מיזוג התחמושות של קירבי.
‫מסחר עצבני בוול סטריט
‫התמוטטות הבורסה ‫במחזורי מסחר ענקיים!
‫מועצת המנהלים של קירבי נפגשת היום ‫כדי להשלים צעד ענקי
‫מצטער, לא ניתן להפריע למר קירבי.
‫אני חושב שהכול נגמר, גם אתה?
‫הלו? מצטער, מר קירבי לא יכול לענות.
‫הוא לא עונה לטלפונים. מצטער.
‫הרגע הייתי בקומה למעלה.
‫כל חברי המועצה שם, ‫גם ראשי שש החברות הקטנות.
‫המיזוג עומד לעשות היסטוריה!
‫השוק לא יודע אם לקנות או למכור.
‫אני מקווה שאנו צודקים. ‫השקעתי את כל מה שיש לי בעסקה הזו.
‫-תפסיק ליבב. אנחנו לא יכולים להפסיד. ‫-איפה קירבי?
‫-שם. אנחנו מחכים לו. ‫-מי איתו?
‫אף אחד. הוא בטח משתחווה ‫לבני קירבי האחרים על הקיר.
‫לא. אמור לסנטור להירגע.
‫-קירבי רוצה שהוא יישאר בוושינגטון. ‫-ללא עיתונאים עד אחרי הפגישה.
‫רמזי עושה לנו צרות? ‫אתה משוגע. הוא תפרן.
‫הוא מחוסל. קירבי לא השאיר ‫לו אפילו כסף למונית.
‫אתה מוכרח לתת לו כבוד.
‫איך הוא מחץ את רמזי הזקן, נפלא.
‫זה לא יפתיע אותי אם הוא יתאבד.
‫הם מחכים שם.
‫קרא לקירבי ותגמור עם זה ‫לפני שיקרה משהו.
‫-רעיון טוב. ‫-חכה רגע, אתה יודע שהוא לא אוהב את זה.
‫הסתכל על הזמן.
‫אשיג אותו בטלפון. אולי לא יהיה אכפת לו.
‫השיגי לי את מר קירבי בחדר הישיבות.
‫כן.
‫בהחלט. קדימה. למה אתם מחכים?
‫הם מחכים למעלה. מוטב שנעלה.
‫-הבאת את ייפויי הכוח? ‫-כולל את של קינקייד?
‫כאשר הצענו לו את הנשיאות, ‫הוא קיבל אותה.
‫מה הצעת לו?
‫הסברתי כי אתה רוצה ‫להיות יו"ר מועצת המנהלים.
‫אמור לו שזו טעות. בחרתי את הנשיא.
‫אנתוני פ. קירבי הבן יהיה נשיא.
‫-טוני? הוא צעיר מדי, אנתוני. ‫-באמת?
‫-מה עם הבטחתנו לקינקייד? ‫-שכח ממנו.
‫-אבל, יש לנו התחייבויות... ‫-אמרתי, שכח ממנו.
‫בבקשה, מר רמזי, ‫מר קירבי עסוק מאוד והוא...
‫ובכן, מר קירבי, ‫אני מניח שאתה מאוד גאה בעצמך.
‫עוד ניצחון. הגדול ביותר בקריירה שלך.
‫מה אתה רוצה, רמזי?
‫אומר לך משהו.
‫למעשה חשבתי לבוא לכאן כדי לבקש רחמים
‫אבל לא הצלחתי לחשוב ‫על בסיס מה לבקש אותם.
‫בהחלט לא על בסיס חברות.
‫פעם, לפני הרבה זמן, ‫זה היה יכול להיות אפשרי
‫אבל אתה הרסת את זה, אנתוני. זוכר?
‫הסתכל עלי, אנתוני.
‫מחר העולם יקרא שרמזי תפרן.
‫האם זה לא מספק אותך?
‫ראיתי אנשים מתאבדים בשביל פחות מזה, ‫אבל אפתיע אותך, אנתוני
‫כי לפתע הבנתי שלא איבדתי דבר
‫שלא הרווחתי אפילו רגע של אושר מכך.
‫ואני מזהיר אותך, אנתוני, גם אתה לא.
‫למרות ניצחונותיך
‫אתה לא יכול לכבות כל דחף הגון ולשרוד.
‫אתה בעל עוצמה רבה עכשיו, ‫אבל אתה תקרוס תחתיה.
‫אתה מוכרח לקרוס תחתיה.
‫אתה יודע מה יקרה, מר אנתוני פ. קירבי?
‫אתה תצעק לעזרה ‫ולפתע תמצא את עצמך לבד בעולם.
‫אתה תתנדנד על הקרס ‫ותגלה שלאף אחד לא אכפת.
‫אני יודע, כי זה מה שקרה לי.
‫וזה יקרה גם לך.
‫זה מה שקורה לכל הגברים כמונו, אנתוני.
‫אנחנו מקבלים בסוף את מה שמגיע לנו.
‫-הוא לוקח את זה קשה. ‫-הוא תמיד היה אדם חלש.
‫נשמע לי מטורף.
‫-הם מחכים למעלה. בואו נלך. ‫-בוא.
‫עלו והתחילו. אבוא בעוד דקה.
‫-אבל הם מחכים. ‫-אבוא בעוד דקה.
‫-שלום, אבא. אני יכול להיכנס? ‫-שלום, בן. היכנס.
‫מה שלומך?
‫אני שמח לראותך. שב. אני רוצה לדבר איתך.
‫אתה יודע מה הייתי אומר תמיד ‫על פלג קירבי וטניסון.
‫הם ממשיכים לנצח.
‫אם אתה מדבר על הפגישה למעלה
‫-אני יודע עליה הכול. איחולי. ‫-תודה, אבל זה שום דבר.
‫יש בכך יותר מזה.
‫כאשר אסים איתם למעלה, יהיה נשיא חדש.
‫-אתה יודע מי זה יהיה? ‫-אני יודע שתהיה עסוק, אז אני...
‫אני פורש.
‫אתה פורש?
‫הרגע הגשתי את התפטרותי.
‫חשבתי על כך זמן רב...
‫אז, אתה פורש. מה תעשה?
‫אני לא יודע. אני חושב שאסע לזמן מה.
‫אנסה להסתדר.
‫התכוונתי להחזיק בעבודתי ‫עד שקרה כל העניין הזה עם אליס
‫אבל זה הכול נגמר, אז...
‫אין טעם לחכות.
‫אני לא יודע, אני...
‫חשבתי, אולי כשאחזור, ‫אוכל להתחיל לעבוד על הפרויקט עם הדשא.
‫אתה זוכר את הדבר שבוב סמית ‫ואני השתעשענו איתו בקולג'?
‫כן.
‫אבא, אם אתה חושב שזה מצחיק, ‫אני מצטער. באתי להיפרד.
‫להיפרד?
‫-אתה רציני? ‫-כן, אני רציני.
‫אני לא רוצה להיות חלק מזה, אבא.
‫מעולם לא רציתי.
‫אתה לא יכול לעשות זאת, ‫אחרי כל התוכניות שתכננתי בשבילך...
‫אם רק הייתי יכול לגרום לך להבין זאת.
‫אני חושב שהעסק הזה נפלא. ‫זה טוב בשבילך כי אתה אוהב את זה.
‫אני לא. ולעולם לא אוהב.
‫ניסיתי לדבר איתך על זה ‫כל כך הרבה פעמים, אבל לא יכולתי.
‫פעם הייתי יכול לדבר איתך, אבא
‫אבל לאחרונה...
‫כנראה שאסע עוד לפני ‫שתגיע היום בערב הביתה.
‫להתראות, אבא.
‫להתראות, בני.
‫אולי כשאחזור, נוכל לשבת ולדבר כמו פעם.
‫כן.
‫-כן. ‫-זה בקשר למר רמזי, אדוני.
‫מצאו אותו מת בשירותים. ‫הרופא אמר שזה אי ספיקת לב.
‫כן?
‫-מה אמרת? ‫-מצאו את מר רמזי מת.
‫אנתוני, הם נהיים חסרי סבלנות. ‫לא אוכל להחזיק בהם עוד.
‫חדר הישיבות.
‫הכינו את הכול. אנחנו עולים.
‫שלום, מר קירבי.
‫הקומה ה-52.
‫הקומה ה-52, אדוני.
‫הורד אותי למטה.
‫-למטה? ‫-למטה?
‫-אנחנו לא יכולים לדחות את הפגישה הזו. ‫-הורד אותי למטה.
‫חיכינו לך שעות.
‫מה קרה, מר קירבי? משהו לא בסדר?
‫ארור אני, אם אני לא חושב ‫שהם נהנים מהמעבר.
‫אל תהיה טיפש. זה הורג אותם.
‫בהחלט יהיה שמח כאן כשתעזוב, סבא?
‫הוא מצא מקום נחמד ליד אליס, ‫ליד האוקיינוס.
‫-האגם, פני. האגם. ‫-זה מה שאמרתי, אגם.
‫נזמין את כולכם לדוג במים העמוקים.
‫-מר קולנקוב, נכון שזה מרגש? ‫-מרגש?
‫כשאתם עוברים והדוכסית הגדולה ‫ללא עבודה, איפה אוכל?
‫-שלום, מר ונדרהוף. ‫-אז הגעת שוב.
‫מדוע שלא תאמר לי איפה היא.
‫כי יש חוק בלתי כתוב במשפחה נגד הלשנות.
‫אבל תראה, מר ונדרהוף, אני מרגיש
‫שאני יכול לדבר איתך על זה.
‫עזבתי את עבודתי ואני עוזב הלילה ואני...
‫אבל אני אוהב את אליס. והיא אוהבת אותי. ‫כל העניין הזה מגוחך.
‫אני משוכנע, בחור צעיר, ‫אבל אתה לא מתחתן איתי.
‫אחרי הכול, אליס היא הבחורה.
‫כן, אני מניח שאתה צודק.
‫רק חשבתי לנסות שוב לפני שאלך.
‫הרסתי את הכול, נכון?
‫-כן. ‫-ובכן, להתראות, אדוני.
‫הבעיה עם הצעירים של היום, ‫זה שאין להם דמיון.
‫הם לא משתמשים במוחם.
‫אעשה כל מה שתגיד.
‫-אתה רוצה לראות שוב את אליס, נכון? ‫-כן.
‫-ואנחנו לא יכולים לגלות לך איפה היא? ‫-כן, לא, אדוני.
‫יש קופסת חפצים גדולה של אליס למעלה, ‫הם ייקחו אותך אליה.
‫אל תגיד מילה נוספת.
‫סבא!
‫הגעתי מיד כשקיבלתי את המברק שלך. ‫איחרתי. כבר מכרת את הבית.
‫-וודאי שמכרתי את הבית. נמאס לי ממנו. ‫-סבא, הכול באשמתי.
‫אליס, יקירה. אליס, אנחנו באים אלייך.
‫עכשיו כולם צריכים לעבור, נכון?
‫מה עם סבתא? אתה עוזב אותה.
‫אל תהיי ילדותית, אליס. זה נעשה.
‫עלי למעלה וארזי את חפצייך.
‫אליס, תתני לי הזדמנות לדבר איתך?
‫הם רצו את הבית והם קיבלו אותו, ‫בני משפחת קירבי החזקים.
‫מה אתה עושה כאן בכלל?
‫חכי רגע. יש לי משהו לומר לך. ‫אני רוצה שתקשיבי.
‫תצעק.
‫כך קיבלת כל מה שרצית.
‫תצרח חזק עכשיו ונראה מה יצא לך מזה.
‫אליס.
‫אני מרחמת על סבא.
‫הלכתי בחדר והוא הסתכל ‫על תמונתה של סבתא ובכה.
‫בכה?
‫הוא גם התרגז עלי כי הוא תפס אותי ‫מסתכלת עליו והוא זרק עלי משהו.
‫רק דבר אחד מדאיג אותי. ‫יש להם שם סעד?
‫בטח שיש להם. יש סעד בכל מקום עכשיו.
‫-באמת? ‫-כן.
‫אז בואו נלך לשם.
‫אני חושב שהעברנו הכול.
‫כן, זה הכול.
‫הנה אחד שלא התפוצץ.
‫היזהרו עם זה. במיוחד עם מכונת הכתיבה.
‫יש לי הרגשה שאקבל השראה במקום החדש.
‫אבא.
‫פני, היו לנו מספיק יבבות בשביל יום אחד.
‫-אכפת לך אם אכנס? ‫-לא, כלל לא. היכנס.
‫אנחנו לא ערוכים למבקרים, אבל...
‫דונלד, שים פה את הכיסא הזה ‫בשביל מר קירבי.
‫תן לי גם את השרפרף הזה, בבקשה, דונלד?
‫תודה.
‫-מר ונדרהוף, אנחנו יכולים להיות לבד? ‫-בוודאי, פני.
‫תודה.
‫אני לא יודעת, סבא מדבר איתו.
‫מר ונדרהוף, אמרת לי פעם ‫שאני כישלון בתור אב.
‫-לא התכוונתי לזה. ‫-אני יודע. אבל אני כישלון.
‫טוני עזב אותי וזה עומד להרוס אותי.
‫מר קירבי, אתה מתחיל ‫להתנהג כמו בן אנוש.
‫אתה מבין בדברים האלה. אני לא.
‫-אני צריך את עצתך. הייתי נותן הון... ‫-עכשיו
‫אתה מוכרח להפסיק לחשוב ‫במונחים של כסף.
‫אתה יודע מה אני עושה ‫כאשר אני נתקל במשבר?
‫אני לוקח את המפוחית שלי ומנגן בה
‫עד שהמשבר עובר.
‫-בבקשה אל תתלוצץ על... ‫-אני לא מתלוצץ.
‫אתה ביקשת את עצתי ואני נותן לך אותה.
‫אני חושב שאם ננגן בדואט, ‫אתה ואני, במפוחית...
‫-הבאת אותה איתך, נכון? ‫-ובכן, אני...
‫טוב.
‫בוא ננגן בדואט בקול וכמו שצריך, ‫ואתה תהיה מופתע ממה שעלול לקרות.
‫בוא נראה, מה ננגן?
‫אתה מכיר את פולי וולי דודל?
‫-אתה מוכרח לדעת. ‫-פולי וולי דודל?
‫כמעט שיגענו אותך איתו פעם אחת.
‫אתה מכיר אותו, וודאי שאתה מכיר.
‫בוא ננגן כמו שצריך ובקול רם, ‫ותנדנד אותה.
‫מה זה, סבא?
‫בואי, אסי, בואי נרקוד.
‫קדימה.
‫החבר המתאבק הרוסי שלי, אה?
‫נפלא.
‫תודה לך.
‫-הבן שלי כאן? ‫-תופתעי.
‫אנתוני.
‫שלום, אימא, בואי. ‫תרקדי גם את, את התפוח הגדול.
‫מר סיקמור, תראה לה ‫איך לרקוד את התפוח הגדול.
‫בואי. למה לא?
‫שקט, בבקשה.
‫שקט.
‫ובכן, אדוני, הנה אנו שוב.
‫היה לנו קשה לאחרונה, ‫אך נראה כי הגרוע מאחורינו.
‫כמובן, כל הזיקוקין התפוצצו, ‫אבל אנחנו לא יכולים להאשים אותך בזה.
‫בכל מקרה, הכול הסתדר כמו שצריך, ‫כמו תמיד.
‫אליס עומדת להתחתן עם טוני.
‫מר קירבי, שהסתבר כי הוא אדם טוב ‫מכר לנו חזרה את ביתנו
‫והוא כנראה ישכח ‫מעסקאות גדולות לזמן מה.
‫אף אחד בשכונה לא צריך לעבור. ‫ועם גישה נכונה
‫אני חושב שנוכל אפילו ‫לגרור את גברת קירבי, עם הזמן.
‫כולנו בריאים, ובנוגע לשאר הדברים
‫אנחנו משאירים זאת לך.
‫תודה.
‫הביאי את האוכל, ריבה.
‫עכשיו אלה ‫שני שיעורים קלים, גברת קירבי...
‫ללא שום מעצורים.
‫אני מקווה שתאהב את זה, מר קירבי.
‫סוף