Tulkaa kuuntelemaan, lapset.
Voitte oppia tarinastani.
Se oppi voi vielä pelastaa teidät.
Tulkaa siis lähemmäs kuuntelemaan.
Tämä on tarina kauniista lapsesta, jolla oli vaaleanpunainen myssy.
Hänen syntymänsä oli lahja vanhemmille kärsimyksen ja nälänhädän aikaan.
Koko kylä piti lasta erityisen kauniina.
Mutta häneen iski tauti,
ja ensimmäisen talvensa ennustettiin olevan myös viimeinen.
Hänen isänsä ei ottanut asiaa kevyesti.
Kulki huhu manaajanaisesta,
joka osasi parantaa vaivoja.
Vaadittiin vain, että isä olisi rohkea ja luottaisi pimeyteen.
Niin hän olikin, ja luotti.
Mutta kun manaaja vei taudin,
hän jätti sen sijaan lahjan.
Lapsella todettiin kyky nähdä tulevia.
Kaikki luulivat haluavansa kuulla hänen ennustuksensa,
mutta lopulta kukaan ei halunnut kuulla, mitä hän kertoi.
Lopultahan kyse on vain katkerasta lopusta, joka kohtaa kaikkia.
Ja hän teki sen selväksi.
Sillä pian osoittautui,
että hänellä oli muitakin voimia.
Hän ei säästänyt ketään.
Ei edes omaa isäänsä,
joka oli niin paljon uhrannut hänen eteensä.
Siksi määrättiin,
että lapsi vietäisiin takaisin pimeyteen, joka hänet oli luonut.
Hänet kätkettiin syvälle metsään.
Aivan yksin, vailla leikkitovereita.
Mutta hänellä oli silti oma tapansa
hankkia ystäviä.
Lapset, kuulkaa siis: Varokaa kykyjänne.
Varokaa heitä, jotka niitä tar joavat,
ja niitä, jotka ovat aivan liian innokkaita ottamaan ne vastaan.
Sadut ovat hassuja, koska ne juurtuvat päähän.
En muista missä ja milloin olin,
kun ensi kertaa kuulin tarinan kauniista lapsesta vaaleanpunaisessa lakissaan.
Tuntui, kuin olisin aina tuntenut sen.
Mietin, kuinka toisista kerrotaan satuja.
Haluaisinko minä sitä?
Pitää nähdä kovasti vaivaa, jotta joku prinssi herättää sinut.
Täällä ei prinssejä näy, pikkuveljeni vain.
Hän seuraa minua kaikkialle, ja kaikki on aina jaettava hänen kanssaan.
- Mutta ainakin hän on veljeni. - Miksi puit tuon päällesi?
Tapaan John Strippin. Ja vaimonsa, mikäli sellainen on.
- Äiti sanoo, että hän kaipaa kotiapua. - Miksi huulesi ovat niin oudon väriset?
No niin.
Jos näen pienenkin kakunmurusen, saat tietää siitä ensimmäisenä.
Onko sovittu?
Luetteko?
En, mutta osaan leipoa ja pyykätä.
- Isännehän oli maanviljelijä? - Niin oli.
Hän on jo Herran luona. Äiti on nyt yksin, ja pär jää parhaansa mukaan.
Hän voi tuskin tehdä kovin paljon ennen kuin tämä kamala rutto on ohi.
- Sen sanotaan olevan kirous. - Vain ihmisen epäpätevyyden tähden.
Kuten niin moni muukin.
Koko jär jestelmä on aivan sairas.
Hullua. Olemme velkaa jollekin piispalle viljaa, emmekä voi kylvää omiamme...
Teidän on paras rajoittaa huuliltanne tulevien sanojen määrää.
Kyllä, herra.
Teepä nyt jotain ystävällistä vanhalle miehelle.
Sanopa vaikka "arvon herra".
- Kyllä, arvon herra. - Hyvä tyttö.
Vieraamme osaavat arvostaa sitä.
Olisi hiemaan kysyttävää. Onko teillä impeys tallella?
- Anteeksi mitä? - Pyydelkää vain anteeksi. Kysymys pysyy.
Oletteko te
koskematon?
Entä jos olisin läimäyttänyt häntä korville?
Olisiko se tuottanut ylpeyttä tai sen kummempaa?
Olisitko kuollut, jos olisit hymyillyt ja ottanut sen kiitollisna vastaan?
Ei hän kotiapulaista tarvitse.
- Et voi jäädä tänne, Greta. - Miksen?
Ei ole tilaa.
Paikka kuhisee aaveita.
Nälkäisiä aaveita. Kaiken kadonneen jäljiltä.
Isäsi aave istuu tuolla.
Ja omanikin on täällä pian.
- Älä puhu tuollaisia. - Lähde luostariin veljesi kanssa.
Pyydä nunnia pitämään teistä huolta.
Hansia ei päästetä nunnaluostariin.
Enkä minä aio pyytää sinne pääsyä.
Sitten voittekin alkaa kaivaa omia pikku hautojanne.
Voi, Greta...
Kun tartutte lapioihin,
kaivakaa kuoppa äidillennekin.
Päästä irti!
Muuten leikkelen sinut pieniksi paloiksi.
Raastoin veljeni sängystä, ja lähdimme ainoaan oikeaan kotipaikkaamme.
Ovi kolahti selkämme takana, ja suuri paha maailma oli edessämme,
kuin ammottava kita.
- Olisit jäänyt sen miehen luo. - Et ymmärrä mitään.
- Miksi aina toimit hullusti? - En minä toimi.
Saat meidät vaikeuksiin. Olisit saanut oman huoneen. Kakunmurusiakin lopulta.
Mitään ei saa menettämättä jotain.
Milloin palaamme äidin luo?
Muistatko Hayesin lesken, joka antoi isälle munia? Hän asuu tien varrella.
Hän voisi ehkä pitää meistä huolta.
Kuinka näet niin kauas?
Ei asioita tarvitse nähdä tietääkseen, missä ne ovat.
- Oletko varma, että täällä asuu nainen? - Ainakin täällä asui.
- Ei tuoksu naisen asumukselta. - Onneksi on sentään katto pään päällä.
Se ei ainakaan ole rautaneitsyt. Tule.
Onkohan äidillä kaikki hyvin?
Niin kauan kuin meillä on.
Greta. Selviämmekö me?
Jos minä saan päättää.
Veli!
Greta, auta! Ota hänet kimpustani.
Hei!
Ei voi olla totta.
Teidät lähetettiin kotoa yksin
vain nuo vaatteet päällänne. Se ei ole paljon.
- Minulla on kirves. - Niinkö?
Sitten olet piilottanut sen hyvin, nuori mies.
Siis kotona on kirves.
Voin opastaa teidän metsurien luokse. Hyvää väkeä, ja rahaa riittää.
Ruokaa, jos ansaitsette sen.
He antavat sinulle uuden kirveen ja näyttävät, kuinka sitä käytetään.
Sinä, tyttö, saat opiskella yrttejä ja viljelyä.
Ellei maailman miehillä ole sinulle ilmeisempää käyttöä.
Hyvä herra, mitä voimme tar jota ruuasta? Muutenhan olisitte syönyt.
- En pidä jäniksistä. - Mitä sitten haluatte?
Teillä ei ole mitään, mitä tarvitsen tai haluan. Ystävällisyys riittää.
Mutta julmuus rankaisee itsensä. Pahuus elää petoksesta.
Joka viljelee oikeutta, saa hyvä sadon. Oikein toimiva saa hyvän elämän.
Joka etsii pahuutta, kuolee.
- Kaikkihan me kuolemme. - Mutta emme vielä.
Syökää kylliksenne ja antakaa minun tar jota kylpy.
Poika on niin saastainen, että hänet voisi kompostoida. Paitsi noita viisaita silmiä.
Voiko luottaa ihmiseen, joka ilmestyy juuri, kun häntä eniten tarvitsee?
Vai tuntuuko se väijytykseltä, karkaako hän kimppuun?
Kulkekaa länteen kaksi vuorokautta.
Seuratkaa tietä, jonka piirsin, niin löydätte etsimänne.
Polulta poiketessa voitte kohdata susia. ÄIkää silloin jääkö juttelemaan.
Ne ovat kauniita, mutta huonoja puhumaan.
Miksemme jääneet metsämiehen luokse?
Jos hän haluaisi lapsia, hän olisi kai tehnyt omia.
- Tehnyt? Mistä? - Onko pakko selittää aivan kaikki?
Ei äitikään meitä tehnyt. Lintu toi meidät hänen ikkunastaan.
Niin tietenkin, Hans. Olinpa tyhmä.
- Tuliko valmista? - Tuli. Ja vieläkin on nälkä.
Sen takia, että syöt liikaa.
Vai niin.
Muistatko isän hyvin?
En kovin hyvin.
Kerro taas se satu. Kauniista lapsesta, jolla oli vaaleanpunainen...
Ei juuri nyt. Se on liian kauhea, alat kuvitella kaikenlaista.
Mitä ei ole olemassa.
Ei se minusta ole pelottava, ja se auttaa nukahtamaan.
Greta, minua pelottaa.
Ei siellä ole ketään eikä mitään.
Sanoin äidille aina, että näen asioita. Kuin näkisin unta valveilla.
Hän käski vaieta siitä,
ja ettei pienten tyttöjen pitäisi...
- Mitä helvettiä sinä puuhaat? - Har joittelen metsureita varten.
Sinä sanoit helvetti.
- Hei! - Tuosta tulee liikaa melua.
- Anteeksi, on nälkä. - Minulla on enemmän.
- Koska olet porsas. - Sinä olet isompi.
Niin olenkin.
Milloin taas syödään?
Greta.
Greta, minulla on nälkä.
- Näyttävät sieniltä. - Mutta ne ovat erilaisia. Kuten ihmiset.
Joku voi olla epäystävällinen. Pitää kysyä niiltä.
No, tässä sitä ollaan. Hauska tavata.
Olemme olleet liian kauan syömättä. Ihan avosydämisen rehellisesti...
Me harkitsimme vakavasti teidän syömistänne.
Kerropa, outo pieni olento. Oletteko ystävällisiä vai ette?
- Mitä se sanoi? - Outoa kyllä, se käski syömään.
Seuraa minua.
Löydä minut.
Seuraa minua, sisko.
Greta. Onko tuo tuossa?
Muuten meitä ei ole.
Tunnetko tuoksun?
Greta, täällä tuoksuu kakku.
- Hei. - Päästä! Greta, se on kakun tuoksu.
En voi vastustaa.
Greta, minä tarvitsen ruokaa.
- Pysy näköetäisyydellä. - Niillä on liukumäki.
Silti ei näy lapsia.
Pekonikin tuoksuu.
Katso vaikka ikkunasta.
No, mitä näkyy?
Taivas vain.
Mitä?
Greta, tule katsomaan.
Hans.
Veli!
Taidat olla se sisko, josta olen kuullut niin kovasti.
Varovasti, ystäväiseni.
Älä aloita mitään, mitä et voi estää.
- Emme aikoneet varastaa teiltä, rouva. - Rouva? Olenko minä muka naimisissa?
Näytänkö kahlitulta?
Kuinka te päädyitte metsään?
Noin hurmaavan esiliinattomina.
- Äiti joutui pulaan. - Niin äideille usein käy.
Siskoni menee luostariin.
Luostari ei ole oikea paikka tytölle, jolla on tarmoa.
Vaikka lihaa luiden ympärillä vähän onkin.
- Ettekö odota vieraita? - Vieraita? Mieluummin torakoita.
Tarkistan vain, ettei teillä ole luteita ennen kuin laskette päänne tyynyilleni.
Au!
Tarpeeksi puhtaita. Syökää nyt.
- Ja levätkää. Petasin jo sängyt. - Kiitos.
Mutta jäämme vain hetkeksi, sitten on jatkettava matkaa.
Maitoa. Hyvää luille.
Hius siinä, toinen tässä.
Silmäni ovat vatsaani nälkäisemmät, kuten huomaat.
Ja suusi on liian suuri.
Äitini tappoi minut.
Äitini söi minut.
Kuinka kaunis lintu olenkaan.
Kuinka kaunis lintu.
Aamiaista.
- Eikö lihaa aamiaiseksi? - Ei kiitos, rouva.
Hän voi syödä rehuja. Minä syön lihaa ja kasvan vahvaksi kuin härkä.
Sinusta tulee vahva kuin härkä, mutta jalkasi on tehty vihanneksista,
ja niillä vedät vaunuja, joissa lihava mies istuu.
- Jaaha, siinä meni taas yksi. - Voinko auttaa sen kanssa?
- Anteeksi mitä? - Korvaukseksi anteliaisuudesta
minun pitäisi kumartua poimimaan se.
- Se olikin uusi ajatus. - Osaan leipoa, pyykätä ja pedata sängyt.
Tai hoitaa eläimiä, jotka hoitoa tarvitsevat.
- Ja minä osaan hakata halkoja. - Hän oppii vielä.
En yleensä palkkaa lapsia, mutta tämä kuulostaa hyvältä.
Vain siihen asti, että löydämme jonkin vakituisen paikan.
Menemme kohta metsurien joukkoon.
Metsurit saanevat odottaa vielä hetken.
Minä löysin teidät ensin.
Liukuovet ovat oikealla.
Lipeää ja viinietikkaa tuolla hyllyllä, eläinrasvasaippuaa tuolla.
Pidä terä korkealla. Sitten lasket sen varoen.
Oikein hyvä. Kun taidat tämän, voit käsitellä muut vajassa olevat.
Oletpa sinä komea.
Tule.
Turha aivastella.
Vaikka poskesi punoittavat, vaikutat palelevan.
Tule, näytän sinulle jotain.
Lakritsaa, valkosipulia, kehäkukkaa, riippunaavaa,
jauhetta siankärsämöstä, kur jenherneistä ja kynsiliaanista.
- Tässä. - Mitä?
Juo se. Huomenna olet uusi tyttö.
Ellet huomenna, niin pian kuitenkin.
Ainakin tämä on ensiaskel.
Tunkkainen haju tulee vain ihmeiden palatsin vartijasta.
Pysy hänen luonaan portilla, tai ota selvää, mitä sisällä tapahtuu.
Sinä tulet mukaani.
Typerä puu.
Kyllä se siitä suttaantuu.
Muistakaa, että kuningas pelkää ja niin pitääkin.
Kuningatar voi tehdä miten mielii.
Greta, se on alaston.
Sinun vuorosi.
- On tulossa myrsky. - Ei ole. Olin ulkona koko päivän.
Sadepilviä ei ollut missään.
Otin silti varmuuden vuoksi kirveesi sisään.
- Mistä sinä sen tiedät? - Naiset tietävät kaikenlaista epäsopivaa.
Vai mitä, Greta?
- Greta ei ole nainen. - Eikö? Mikä hän sitten on?
Onko hän käärme, sammakko? Porsas?
Älä katso meitä.
Älä katso meitä täällä.
Tässä luolassamme maan alla.
Me vanhenimme täällä.
Älä katso meitä.
Älä katso.
Älä katso meitä.
Älä katso.
Greta.
Johtuivatko uneni vain liian rasvaisesta ruuasta ennen unta?
Vai olivatko ne viesti, varoitus?
Menetinkö tilaisuuden kuunnella itseäni?
Kuule.
- Paras olla viipymättä liian pitkään. - Mitä?
- Pitäisikö lähteä? - Metsurien luokse, kuten oli puhetta.
Meillä on täällä tekemistä ja mahtavaa ruokaakin riittää.
- Täällä on jokin vinossa. - Mutta täällähän on ihanaa.
Mutta mitä sen ihanuuden takana on? Täällä on pahoja asioita.
- Mitä pahoja asioita? - Kuten esimerkiksi yltäkylläisyys.
Kaikkea on liikaa, eikä se ole oikein. Missä eläimet ovat?
Mistä hän saa maitoa? Mistä hän taikoo ne loputtomat leivonnaiset?
- Talon alla on vankeina sieluja. - Mutta miksi näet aina ongelmia?
Jotain kätkettyä, salaista.
- Suuri, paha maailma on mikä on. - Nyt olemme turvassa, kai haluat sitä?
Voisin huomenna lähteä hakemaan muonaa. Minulla on silmää sille.
Ei se ole tarpeen.
Luumut säilyvät kolme päivää. Kinkkua ei ole suolattu, se pilaantuu.
Ei pilaannu.
Hienoa!
Taisit löytää vähän liian eltaantuneen rätin.
Eteisen kaapissa on niitä lisää, perällä.
Kun olet löytänyt sen, näytän sinulle jotain.
Ajatus päässäsi kulkee: "Mene katsomaan vajaan. "
Siellä on sahoja, joita voi teroittaa kuolleiden luilla.
Ajatus päässäsi kulkee: "Mene katsomaan vajaan. "
Siellä on sahoja, joita voi teroittaa kuolleiden luilla.
Mikä syö hampailla, muttei koskaan tule kylläiseksi?
- Näetkö unia? - Aina välillä.
- Välillä en nuku ollenkaan. - Makaatko valveilla kuunnellen metsää?
Hyvä.
llma on täynnä väreilyä.
Ei tarvitse kuin ojentaa kätensä ja ottaa.
Sinulla on valta nähdä kätketty ja tarttua siihen.
Pienet sielut uskovat vain siihen, minkä näkevät.
Maalaavat itsensä nurkkaan ja odottavat tulevansa noudetuiksi.
Eivät koskaan mieti, mikä heitä ohjaa.
Mutta me tiedämme, mikä kohtaloamme ohjaa, eikö niin?
Sinä ja minun laiseni.
Me olemme yhteydessä lähteeseen.
Hän antaa meille yltäkylläisyyden siemenen ja me kasvatamme sitä puutarhassamme.
Kor jaamme sadon ja toimimme siten oikein.
- Puhutte meistä, vaikken ole suostunut. - En tarvitse suostumustasi.
Se on jo sisälläsi.
Voit joko antaa sen levätä
tai herättää sen.
Nyt salvan pariin.
Näen, että se pitää sinusta.
Älä määrää sitä. Olet puhunut asioille ennenkin, tiedän sen.
- Mihin se pystyy? - Se on muutakin kuin kaatunutta maitoa.
Päätit siis herättää sen kuitenkin.
- Mutta kuinka se... - Mieti vähemmän, kulta, ja tiedä enemmän.
Jatka. Se odottaa mestariaan.
Kuolleiden luut.
- Ota vielä suupala. - En halua.
- En jaksa enää haukkaustakaan. - Sehän on mieliruokaasi, pikku urhoni.
- Kuorenkin täytin. - Ja sitä on taas huomenna.
- Kuin aurinko, mutta ilman selitystä. - Vaiti, olet hävytön.
Ole vaiti ja syö.
Mitä teet hänen kanssaan kaiken päivät?
Hän opettaa asioita, jotka voivat pelastaa henkeni tai parantaa elämääni.
Ei hän sinun äitisi ole.
Totta.
Hänellä on paljon annettavaa. Et ymmärrä sitä, mutta täällä on paljon lahjoja.
Sanot aina, ettei lahjoja ole. Jos jotain annetaan, jotain otetaan pois.
Mitä hän sinulta vie?
Minua pelottaa. Haluan kotiin tapaamaan äitiä.
- Emme tiedä, mikä siellä odottaa. - Mutta entä lahjat, etkö muista?
- Unohditko, että pelkäät lahjoja? - En.
Entä se tarina tytöstä, joka syntyi silloin?
- Se ei ole sama asia. - Kyläläiset kehuivat hänen kauneuttaan.
- Nyt saat olla hiljaa. - Mutta hänhän sai lahjan...
Hiljaa, poika. Minä kir joitan oman tarinani.
- Greta... - Haluatko pois? Minä voin näyttää tien.
Greta! Älä jätä minua!
Greta!
Seuraa minua.
Olihan se varmasti vain painajaista? Haluni päästä hänestä oli todellinen.
Mutta lähettää hänet yksin yön selkään? Ei se niin voi mennä.
Hans?
Hän mur jottaa ulkona. Syyttää puun voimaa omasta heikkoudestaan.
Hän on vasta poika.
Pieninkin kivi vaikeuttaa matkaa, kun se joutuu kenkään.
Olet antanut hänen tulla taakaksi. Yöllä karistit hänet niskoiltasi.
- Niinkö? - Etkö muka? Et ole hänen äitinsä.
Silti olet aina huolehtinut, missä pikku poikasesi on.
- Hänen ei pitäisi olla omillaan. - Ehkä ei.
Mutta sinun pitäisi.
Pitää mennä nukkumaan, että herään aamulla etsimään veljeäni.
Hyvä suunnitelma.
Mutta pelkään, että yöstäni tulee levoton.
- Voitteko tehdä minulle jotain unirohtoa? - Minä laitan.
Se auttaa aina, nukut kuin pieni lapsi.
Lapsi, joka on juuri varastanut äitinsä unirohdon.
Kiitos.
Varo minun unirohtojani. Pieninkin virhe,
ja lopputulos on aivan toinen.
Se tuottaa painajaisia.
Selvä. Hyvää yötä vain.
Hei.
Sinun ei pitäisi olla täällä.
Herää ja katso minua.
Oli enää aivan sama, oliko se unta vai totta.
Talon alla näkemäni kauheudet todistivat sen, minkä jo tiesin.
En voinut muuta kuin näytellä tyhmää, kunnes saisin oltua häntä viekkaampi.
Ikävä yö, vai mitä?
Tunsitko kukkuloilta tulevan tuulen, joka sai ikkunat tärisemään?
En tainnut huomata.
Silloin unirohtoni toimi hyvin.
Oletko nähnyt tuoretta maitoa?
Näin minä sen. Hyvää.
- Onko pikku karkulaisesta merkkejä? - Ei mitään.
- Pidän nenäni ja korvani avoimina. - Oletteko menossa jonnekin?
Luonto harvoin kutsuu minua. Kun se kutsuu, yritän vastata.
Katsothan teekattilan perään.
Laita minulle teetä palatessani. Ja jätä ruoka esille.
Ehkä pieni haukkapala maistuu myöhemmin.
Olen miettinyt. On ehkä parasta, ettei Hans ole enää luonamme.
- Niinkö? - Hän alkaisi pelätä sinua.
Kuten kaikki viisaat miehet. Ja pelko kääntyy helposti vihaksi.
Paras, että hän muistaa sinut entisenäsi. Ei sellaisena kuin sinun pitäisi olla.
Tekevätkö kaikki oppinne minut jonain päivänä valtavan voimakkaaksi?
- Kyllä. - Onko minulla valta kaikkeen?
Melkein kaikkeen. Heikkoudet on hyväksyttävä.
- Onko teillä heikkouksia? - Vain se, mikä on vienyt minusta osan.
Vain se, mikä on vienyt sinusta osan.
Se myrkyttää sinut, joten sinun on nautittava se.
- Muuten se tekee sinusta lopun. - Nautittava myrkkyä?
Kuinka muuten tulisit immuuniksi?
Myrkyssä on se puoli,
ettei mikään suuressa, pahassa maailmassa maistu hyvältä.
- Mitä teitte veljelleni? - Vein hänet pois. Hän oli tielläsi.
- Minulla ei ole muita kuin hän. - Toista tuo, niin kielestäsi kasvaa kukka.
Näyttääksesi, kuinka herttainen, tyhmä
ja väliaikainen olet päättänyt olla.
Tai sitten seuraat polkua, jonka olen sinulle silottanut.
Tee minulle mitä haluat, mutta vain jos vapautat hänet.
- En voi suostua siihen. - Mikset?
Koska pieni poika on myrkkysi.
Enää hänestä voi tehdä herkullisen.
- Ette voi. - Voi rakas, en edes muista,
että olisin joskus halunnut jotain muuta.
Kadehdin sinua,
koska olet oman elämäsi kynnyksellä, kaikki edessäsi.
Olla nuori taas...
Tasapainoinen. Ihailen toimintaasi.
Mutta eniten minua kiinnostaa syy.
- Miksi nukuttaa minut tässä vaiheessa? - En suostu siihen, mitä haluatte.
- En ole lainkaan kaltaisenne. - Olemme samaa materiaa.
Samaa kuraa.
Kuinka muuten tietäisit tarinani, vaikken ole sitä kertonut?
- Tarinanne? - Meillä on sama lahja. Sama taika.
Kuten tytöllä.
Se vaaleanpunainen myssy.
Kuinka tiedätte...
Se on lempisatusi, mutta kerrot väärän version.
Hän tosiaan oli kaunis lapsi. Sen näkivät kaikki.
Mutta sisältä hän oli läpimätä.
Makea kuin viinietikka.
Jopa minä vihasin häntä, ja olin sentään hänen äitinsä.
Sillä hän vei minulta kaiken.
Hän olisi tuhonnut minut,
ellen olisi hankkiutunut hänestä eroon.
Jätin hänet takaisin pimeyteen, joka hänet loi, ja luulin asian olevan selvä.
Mutta väärässä olin. Hän jäi luokseni.
Ajatuksiini ja uniini. Hän takertui minuun kuin var jo.
Hän lupasi, että saisin kokeilla hänen voimiaan.
Minun piti vain olla rohkea ja luottaa pimeyteen.
Minä olin ja luotin.
Ja kuten hän oli tehnyt, minäkin katkoin kaikki siteeni.
Luovuin kaikesta ja söin omat lapseni.
Kaipasin voimiani niin, etten edes uskonut pureksivani heitä.
Naamioin itseni vanhaksi
vaikuttaakseni mukavalta ja heikolta.
Rakensin meille talon,
jossa oli kunnon keittiö ja ruokasali.
Voisin luetella heidät kaikki, jos niin vaadittaisiin.
Oli Thomas ja Isabella, herttainen William.
Kaunis Elisabeth, ja Harry ja Sarah.
Paul, Kate.
Ja nyt, vain sinun takiasi, Hans.
Hankkiudu hänestä eroon ja ota hänen voimansa.
Niin suloinen poika. Söpö ja pullea. Hyvässä lihassa.
Missä hän on? Missä veljeni on?
Jää vielä hetkeksi. Saatat jopa pitää tästä.
Kunhan sinulla vain on nälkä.
Aikasi on tullut, ystäväiseni.
Suutele siskoasi hyvästiksi.
Veli, kuuntele. Tiedän, että olet siellä. Minä hoidan sinut ulos.
Vaikka olet sokeutunut, saat nähdä kasvoni taas. Se on ikuinen lupaukseni.
Nyt riittää. Sänkyyn siitä.
Hyvä poika.
Mikä maailma.
Seis, Hans!
Hans!
- Greta? - Kaikki hyvin. Olet turvassa.
Olet niin kauan kuin minä saan päättää.
- Entä nainen? - Hän ei enää asu täällä.
Greta, sinä pelkäät.
Mitä?
Maailmaako?
Ei.
Itseäni vain.
Olet aina osa minua, veljeni.
Osa, jota sinä et ottanut, vaan jonka ilolla annoin.
Se seuraa sinua matkallasi.
- Kun menen? llman sinua? - Niin.
Tarinamme jakautuu nyt kahdeksi ja me kuljemme eri teitä.
Omasi johtaa sinne, mikä sinun pitää löytää.
Minun omani menee ylöspäin.
Käskin sinun pitää hänestä hyvää huolta ja viedä hänet turvaan.
Greta, me näemme vielä.
Mutta minne se minut oikein vie?
Hänestä luopuminen ei ollut vaikeinta.
Jos hän löytää oman tiensä, en voi sitä estää,
kuten hänkään ei voi estää minua.
Ainakin siitä nainen oli oikeassa.
Löytäköön hän oman tarinansa
ja rohkeutensa elää sitä.
Kuten minäkin elän omaani. Minun on vaalittava omaa voimaani.
Autan sitä kasvamaan ja uskon, että osaan käsitellä sitä.
Tiedän, että päätös on minun. Voin ruokkia sitä pimeydellä tai valolla.
Minä katsoin, näin ja ymmärsin.
Nyt, kun heidät vanginnut on poissa ja tuli on sammunut,
he saivat vapautensa takaisin.
He saivat rauhan.
Ja minäkin olin vapaa.
Voin olla kääntymättä koskaan taakse, tai rakentaa uutta tuhotun tilalle.
Tieni näyttäytyisi minulle vielä.
Vaadittiin vain rohkeutta ja uskoa itseeni.
Minä olen rohkea ja uskon itseeni.
Suomennos: Sami Siitojoki