BARBIE Z LABUTÍHO JEZERA
Copak je Shelly?
Nemohu spát. Postel je moc tvrdá.
Vzpomínám si, kdy jsem já poprvé spala na táboøe.
Trvalo to pár dní, ne jsem si zvykla.
Já si nikdy nezvyknu.
Ale tìila ses na zítøejí závody. Patøí do drustva.
Mùe za mì bìet nìkdo jiný.
Bez tebe by to nebylo ono. Chybìla bys nám.
Já chci jen jet domù!
Podívej támhle. Vidí ty dvì velké hvìzdy? A pak ètyøi malé v øadì?
Ano vidím.
To je souhvìzdí signes. To je labu.
Ty ètyøi hvìzdy jsou dlouhý krk. Velké hvìzdy tìlo. A ty hvìzdy co jdou kolmo jsou jako køídla.
Vidím to!
Ví, e kdysi ila dívka, co se promìnila v labu?
Vánì? Jak?
Jmenovala se Odetta.
Pracovala v rodinné pekárnì se svou sestrou a otcem.
- Ale øíkala jsi, e byla labutí. - Z poèátku ne.
Oh... Tati!
Odetto, tak nádhernì tanèí. Proè si nejde zatanèit se svou sestrou do vsi.
Aby se na mì kadý koukal? Já... to nejde.
Ale pobavila by ses... Oh, chleba!
Vanilkové tvé oblíbené.
- Radi èokoládové. Ty mám ráda já. - Dobøe.
Mmm... Èokoládové.
- Moc pracuje tati. - Ach. Co mi zbývá. Vy s Marií byste tu vechno snìdly.
- Jetì rychleji a bude létat. - To je nápad.
Nasedni. Projedeme se. Je to úasné.
Ah, díky, ale...
- Ne díky, e? - Ano.
Pøichystala jsem ti snídani, Marie.
Jableèný koláè, dus. Jsi zlatá Odetto.
Brzy se vrátím.
- To byla tvoje sestra? - U je zase pryè, tati.
Rychlá jako vítr.
Ohoho... dobøe. Ale dokáete to zopakovat? Znovu a znovu?
Co kdybych trefil ten vrchní pytel.
Ha, ha, ha, ten a támhle? Dìláte si legraci?
To je nemoné.
- Ho, ho, ho, úasné vae výsosti. - Dìkuji ti, Regie.
Oh Boe! Hmm...
Matko! Promiò!
U zase støílí?
Pøinesla jsem ti tohle.
Odpovìdi od princezen pozvaných na ná královský ples.
Pøípadných princezen. Musí si vybrat nevìstu.
Jsem unavená synu. Brzy pøevezme trùn.
Chci strávit svá zralá léta rozmazlováním vnouèat.
Matko jednou se jistì oením. Ale nejdøív chci nìco vykonat. Objevovat, cestovat.
A to taky bude. A se narodí má vnouèata.
Ha, ha.., ty roáku!
Dobøe, dobøe.
Tak jdi.
Tomu nevìøím.
el tudy, pojïte, rychle...
Mám ho...
Poèkejte! Zraníte ho!
Pozor!
Mám ho! Pravý jednoroec. Budou za nìj pìkné peníze.
Ne!
Hej, kam el?
Poèkej!
Stùj klidnì!
To se ti lehko øekne. Tebe nic nekrtí.
Ty mluví?
Ovem.
Bude tam poøád stát s otevøenou pusou nebo mi pomùe?
- Jistì. - Nevadí. Udìlám to sama.
Auuuuuuuuu.
Poèkej. Nìèím to pøeøíznu.
Jistì. Dokáe to.
To je èlovìk! Právì tady! Èlovìk!
Ne, ne, zastavte ji nìkdo!
- Øekni mi a bude po vem. - Ne. Sleduj.
- Kde jsi to vzala. - Támhle v tom velkém stromì.
Chce øíct, es to z nìj jen vzala?
Omlouvám se. Vrátím to tam.
Tak. U to snad bude dobré.
Vidìla jste to vae výsosti?
Vidìla? Pouila krystal.
Já se moc omlouvám.
Prosím neomlouvej se. U dlouho na tebe èekáme.
Na mnì!
Nejdøív ti chci podìkovat, es zachránila Lilu.
A ty... Dobøe ví, e nemá chodit do svìta lidí.
- Tvor z kouzelného lesa mùe být... - Já vím. Zabit èlovìkem.
U je konec! Umírám. Sbohem svìte.
Co mám s tebou dìlat?
Chtìla jsem jen pomoct.
Tøeba je ve vsi nìco co by pøemohlo ten ptaèí mozek.
Jak se jmenuje, má milá?
Odetta.
No, Odetto, ví co to drí v ruce?
Já... právì jsem to chtìla vrátit.
Kouzelný krystal teï patøí tobì.
Jí? Jak nás tahle zachrání?
Asi jste si mì spletla s nìkým jiným.
Pøed lety, il mùj bratranec Rudovous s námi v kouzelném lese.
Kdy pøiel èas, aby si mùj strýèek král zvolil svého zástupce.
Vybral si mì a ne mého bratrance.
Rudovous byl vzteky bez sebe a odeel pryè z lesa.
Mnoho let bylo ve v poøádku. Pak se Rudovous vrátil se svou dcerou Odillií.
Teï jako mistr èerné magie se zaèal zmocòovat lesa kousek po kousku.
Snaila jsem se ho pøimìt k odchodu, ale jeho temné síly byly mocnìjí.
Nìkolik nejstateènìjích víl a elfù se pokusilo postavit se mu.
Ale on je promìnil ve zvíøata a pøinutil je vystavìt mu nový palác.
S kadým novým vìznìm Rudovousova moc roste.
Ale teï, kdy jsi tady...
Nerozumím.
Bylo pøedpovìzeno, e ten kdo uvolní kouzelný krystal pøemùe Rudovouse
a zachrání les.
Ale nikomu se dosud nepodaøilo vyjmout krystal ze stromu, Odetto.
A do dneka.
Jsi to ty. Ty. Nae hrdinka.
Obejmi mì.
- Ostny Ivane, ostny. - Oh, ano, ano.
No, mì moc stateèná nepøipadá, ale... kdo ví.
Poèkejte... prosím. Máte patnou dívku. To nemohu být já.
V ivotì jsem jetì nikdy nikoho nepøemohla.
- Ráda bych vám pomohla, ale... - Já to vìdìla.
Lilo prosím, nemùeme ji nutit. Nebezpeèí je obrovské.
Moc mì to mrzí. Musím se vrátit.
Má rodina mì bude hledat.
Rozumím Odetto. Lila tì vyprovodí.
Sbohem.
Nezlobte se.
Je po vem. Po vem. Konec nadìjím. Oooo. Zase ta migréna.
Vy si vánì myslíte, e je to ta pravá. e jo?
Dobøe. Uvidím co se dá dìlat.
Ví, kdybych já mìla kouzelný krystal propíchla bych Rudovouse.
Do støechu ptaèí mozku! A kryj se.
Ups!
Jen si tak ostøím roh.
- Já jen... nejsem tak odváná jako ty. - To je pravda.
Nikdo není stateènìjí ne já. Ale tøeba bych ti mohla pomoct.
- Podívej Odillie. Takoví uboáci. - Uboáci.
Ptáèek mi poeptal do ucha, e nìjaká lidská dívka uvolnila kouzelný krystal.
- Snad to nejsi ty. - Tak ty jsi dostal strach Rudovousi?
Och, mé dny jsou seèteny. U se tøesu.
Do toho. Klidnì se smìj.
Ale já s Odettou vás vyeneme z naeho lesa.
Lilo!?
Jo... Odetta si vás dva dá k snídani, protoe vy dva jste topinky.
Myslel jsem, e jednoroci jsou plaí.
Odillie, má holubièko. Jak by se ti líbil péøový poltáø?
Kdykoliv.
- Oooh... - Odetto.
Ha, ha, ha. Podívej velká hrdinka naeho lesa.
Hej, zmiz u.
Uteè... uteè Odetto.
Sem ke mì, Odetto.
Pøili jsme tak rychle jak jsme mohli.
Tato korunka tì ochrání.
Aha... Královna nièeho.
Nemùe ti nic víc udìlat tak dlouho dokud nosí ten krystal.
Poøád si myslí, e mùe zasahovat do mého osudu?
Ha! Toto je mùj les.
Mùj, tak jako mìl vdy být.
- Proè vem neuetøí potíe a nepøedá mi korunu. - A vidìt tì jak znièí ná domov?
- Nikdy. - Tak se tedy dívej.
Dny té dívky jsou seèteny.
Ano... Ano... Výbornì!
Jdi Rudovousi.
Tady nic nezmùe.
To si myslí.
- Pojï Odillie! - Co se to dìje?
A co ten mùj poltáø? Tati poèkej!
To si myslí! Pojï Odillie...
Vidìla jsi jak se tváøil? Dostala jsi ho Odetto.
Spí on dostal mì.
Aha... Ano... Získal pár bodù.
Co teï budu dìlat. Promìníte mì zpìt?
Ráda bych...
Pøed èasem nìkolik astných elfù uniklo z Rudovousova paláce.
Bylo to jen tak tak. Ale díky naí krásné Carlitì... to vylo!
Eh, to nic nebylo jen jsem øekla strái:
Hej pojï sem blí nìco tu pro tebe mám.
Pøiel blí a... Aahhaa...
Není prostì úasná?
Má moc nedokáe zcela zlomit Rudovousovo kouzlo.
Podaøilo se mi vrátit elfùm jejich podobu, ale jen od slunce západu do rozbøesku.
A teï?
Prosím zkuste to. Prosím. Nechci být labutí do konce ivota.
No tak! Funguj.
Lokty, prsty! Díky. Díky.
- Nezapomeò. Jakmile slunce zítra vyjde... - Budu opìt labutí.
Nemohu se tak vrátit domù.
Musím najít zpùsob jak kouzlo zlomit!
To je ono!
Vichni ti z due hloubi dìkujeme, e nám tak pomáhá.
Z hloubi due, Ivane.
Ano...
Musí být zpùsob jak zastavit Rudovouse.
Také je. V knize lesní moudrosti. Ale tu knihu dokáe otevøít jen nositel krystalu.
Kde bych ji nala?
Kdo odvede Odettu ke knize lesní moudrosti?
- Je to tam straidelné. - Nikdo tam u léta nebyl.
- Hlídá ji velký trol s obrovskýma nohama. - Moc velkýma. - S hrozným hlasem. - Zlý netvor.
- Ne, ne, já tì ochráním. - Jdi první. - Ne, ty.
Nebezpeèí, trol... Pùjdu já.
Knihu hlídá trol jménem Erasmus, tohle ti pomùe otevøít dveøe sklepení.
Co se stalo?
To je ono... u dorazil mùj balík.
Ne, ne, to nic není, vùbec nic.
Jen hloupá nudná vìc... Já, já to hnedka odklidím.
Radi tu hloupou, nudnou vìc odnes do knihovny.
No...
Asi to popletli.
Dobøe. Tak se nebudeme zajímat o to co je nìkde jinde.
Máme dost problémù tady.
Tolik neprozkoumaného.
Ale podívejte. Nebezpeèí na kadém rohu.
Kdy zajdete pøíli daleko, mùete spadnout.
Svìt je plný divù a dobrodruství.
Díky Bohu, je vaím nejbliím dobrodrustvím najít si princeznu na královském plese.
Nikdy neví.
Moná, e objevím nìco úasného.
A to hned tady za rohem.
Tak o jak pøesnì straidelném to mluvíme, Lilo?
Straidelné to je slabé slovo.
Trollové mají svítící oèi, obrovské tìlo...
- A jedí lidské maso. - Coe?!
Ale jsem si jistá, e to se jenom øíká.
Tak a jsme tady. Má ten lístek?
Tak pojï.
Jsi stateènìjí ne si myslí.
Aspoò jedna z nás si to myslí.
- Nael jsi ji? - Není zpátky?
Co budeme dìlat? Musí pøece nìkde být.
Poèkej tati. Pùjdu s tebou.
Kdo je tam?
To jsem já. Lila. A má pøítelkynì Odetta.
Neznám vás. A vy si nepøejte poznat mì.
Bez legrace.
No... my... my jenom potøebujeme knihu lesní moudrosti.
Knihu lesní moudrosti!
Posílá nás královna víl.
Dala nám tohle.
Ó páni! Ó páni!
Hosté!
- Ty jsi... No... - Hrozivý, jo? - To jen tak dìlám, abych zahnal otravy.
Nikomu to neøíkejte.
Posaïte se. Jako doma.
Co mohu nabídnout? Èaj, suenky, koláèky.
Já si teda vezmu.
- Dìlal jsem je sám. - Kdy?
Tak mi øeknìte, co je nového v lese?
Co mùj kamarád Elfred první?
Je v penzi.
Nemáte bonbón?
Vánì? No je pravda, e o tom èasto mluvil.
- A co rozmarná Fredda? - V domovì víl.
- A Tendor tøetí? - Koupil si vùz a teï cestuje po lese.
Vichni odeli. Prostì jsou pryè.
Víte co to znamená?
Jsem starý. Nikdo mì nepotøebuje.
My vás potøebujeme.
Královna víl øíká, e existuje legenda o kouzelném krystalu.
Je zapsána v knize lesní moudrosti.
- Páni, to je, to je...? - Jistì, e je...
Mohu vidìt tu knihu?
Vidìt ji? Urèitì, okamik, hned.
Mùj systém zakládání knih je pøímo umìní.
Aha... Vypadá pøesnì jako tahle. Ale je vìtí a èervená a také má speciální zámek.
Pøísahal bych, e jsem ji tu nìkde vidìl.
Mùeme pomoct.
Hej, zas jedna vadná kouzelná hùlka. To je dìs.
No já nevím. Sluí... ti to.
Dobøe. To staèí. Vzdávám to. Kde jen mùe být?
Najdeme ji Erasme! Nehledáme zas tak dlouho.
Dìlá si legraci? Hledáme u celou noc.
Vánì...?
Kde jsme jetì nehledali Erasme? Najdeme tu knihu i kdyby to zabralo celý den.
Fádní.
Nudné... Oklivé.
Nemám co na sebe, je to poniující.
O ten výraz znám. Hodnì pøemýlí. e jo, tati?
Získám ten krystal, i kdybych ji mìl tu korunu strhnout z hlavy.
Korunu? Tu jetì nemám.
Obstarej mi ji tati. Já ji chci.
U brzy ty mùj vrabèáèku.
Ale já u nechci èekat!
Jsem snad nejnemódnìjí ptaèí princezna v lese.
Proè ji prostì neznièí, tati?
To snad dokáe kadý èlovìk.
Èlovìk, jistì.
Kdy je to dìvèe lesním tvorem ani kouzelný krystal ji nemùe ochránit pøed èlovìkem.
Výbornì! Ano!
Vau...
Hledali jsme celý den a celou noc. A nula, nic.
Tie! Vzbudí ji.
Jaká trofej!
No tak, dìlej, dìlej. Støílej. Tak støílej.
- Je tak krásná. - No tak. Na co èeká. Teï, teï!
Kdo jsi?
Jak jste se sem dostal?
Vae výsosti.
Ty mì zná?
Jmenuji se Odetta, iji ve vsi.
- Alespoò jsem ila, a do... - A do?
Lidé jsou takoví blázni.
Tak se podíváme.
Moná perly. Oh ne, pøíli vèerejí.
Rubíny a diamanty. To je ono. Jako oheò a led.
Vidí to co já?
- Pøíleitost? - Pøesnì.
Jen musím najít pár pøátel.
A teï musím nìjak zruit Rudovousovo kouzlo.
No, no, no. Vidím, e vílí královnì stále jetì zbývá trocha síly.
Jeden lidský íp. Staèilo tak málo.
- Chtìl jste abych ji zabil?! - Jsi pøece lovec, nebo ne?
Proè jinak bych tì sem vlákal. Pochopitelnì teï u jsi k nièemu.
Tak k nièemu jako tøeba prase.
Mùe ho zachránit. Dej mi svou korunu a já ho nechám být.
Zøejmì nemá ponìtí s kým má tu èest.
Tati!
Tatíííí!
To je ono. Jetì jednou.
Vy si to vichni odskáèete.
Tati!
Oh, vrabèáèku.
To je nejhorí den mého ivota. Já chci jít domù. Hned!
Neboj se. Jen potøebuje koupel v troe octa a ávy s rajèat.
To jsem snad salát?
Dlouhou koupel.
Dìkuji ti. Zachránila jsi mì.
Dokud nosím krystal jsem chránìna. Nebyla jsem opravdu v nebezpeèí.
Mì se to tak nezdálo.
Jsem ráda, e se vám nic nestalo.
Co je tohle za místo?
Moc jsem toho nevidìla, ale mohu vám ukázat labutí jezero.
Odetto. Zítra veèer poøádá má matka královský ples. Pùjde tam se mnou?
- U skoro svítá. - Pojï se mnou. Ochráním tì ve svém zámku.
Mùe si pøivést i rodinu. Prosím.
Danieli, já... Nemohu.
Nevím proè, ale nìjak jsem spojena s kouzelným krystalem.
Musím tady zùstat a pomoct jim.
- Musím zlomit to kouzlo. - Tohle Rudovousovi nedaruji.
- Vrátím se sem s armádou. - To nemùe. Je pøíli mocný.
- Vidìl jsi co udìlal tobì. A nám. - Já se nebojím. - A tví mui?
Jdi domù. Nechci aby ti Rudovous ublíil kvùli mì.
Mám tì tu nechat?
- Chce mi opravdu pomoct? - Jistì.
Tak najdi mou rodinu. Øekni jim, e jsem v poøádku a e se brzy vrátím.
- Musí mít starost. - Ale...
Prosím Danieli. Pro mì. Jsem v bezpeèí, tak dlouho dokud mám krystal.
Ne! Ne!
- Musí jít. - Pùjdu. Ale jenom, kdy slíbí, e pøijde na hrad.
- Ale... - Tak tu zùstanu s tebou. - Ne. Pøijdu tam zítra veèer. Slibuji.
Jsou pryè vae výsosti.
A kdy se vrátí?
Tìko øíct. Hledají svou nejmladí dceru. Ztratila se.
A se pekaø vrátí, byl bych vám zavázán, kdybyste mu øekl, a za mnou hned pøijde.
Zajisté.
Nael jsem ji, nael jsem ji! Trol je paák.
Co jsem vám øíkal? Vìdìl jsem, e ji najdu se svým propracovaným systémem.
- Byla to jen otázka èasu. - Dobrá práce Erasme!
Kde byla?
Ah, sedìl jsem na ni.
Tady je.
Ta co uvolní kouzelný krystal spolu se svým milovaným,
pøemùe vechna zlá kouzla.
Ty a ten princ. Já to vìdìla.
- Lilo... - O, ou. Je tu vak ale.
- Kdy ale její milovaný... - Tedy královská jasnost.
- vyzná lásku jiné... - Myslí ne Odettì?
- kouzelný krystal ztratí svou moc. - Co?
To není fér.
Ne, ale povìst se nedá zmìnit.
Uvìdomte si, e pravá láska je hodnì vzácná.
Je snad vzácné být s rodièi?
- Nebo s blízkými lidmi? - To je jen zaèátek.
Pravá láska to je, kdy dva lidé milují toho druhého víc ne sebe samé.
Sami jsou dva, ale spolu jsou jeden.
Taková nesobecká láska má ohromnou moc.
Aha, dva jako jeden. No tak to máme co dìlat.
Co dìlat?
Pøipravit tì na zítøejí ples.
Ples! V takové dobì?
Pøirozenì. Ty vejde a princ tì uvidí. Vyzve tì k tanci.
Pak bude v jeho náruèí a on ti vyzná tu pravou lásku.
A pak budeme zachránìni.
- Ano. Ano. Ano moje krasavice. - Ostny Ivane. Ostny.
Omlouvám se.
Navdycky spolu.
Ale on je princ.
Já jsem jen dìvèe z vesnice.
Ví co vidím?
Vlídnost, smích, odvahu. To ve je cennìjí ne vechny poklady králù.
U mi mnoho moci nezbývá,
Ale...
Vypadá krásnì.
Díky.
Asi vám nevadí, e vùbec, ale vùbec nevím jak se tanèí na plese.
Vùbec ne? Nauèíme tì to.
Tanec je mé druhé jméno. Smím prosit?
Ivane, Ivane, chce to trochu okoøenit salsou.
Miluji to!
Ale poøád nevím co potom dìlat v té romantické chvíli, kdy ji princ vyzná svou pravou lásku.
Snad mohu pomoci já.
Erasme!
Ne...
Pojïte. Nemùeme nechat Rudovouse vyhrát. Nemùeme.
Nic tam není. Jen staré pohádky.
Vidím, e kouzelný krystal není neporazitelný.
Co na to øekne má sestøenka?
- Odillie, mùj vrabèáèku. - Ano tati?
Hej, dávej pøece pozor.
- Pamatuje na tu korunu co jsi chtìla? - Dostanu ji? Ano, tati?
Dnes v noci na královském plese.
Zvìdové mi øekli, e se tam Odetta setká s princem.
Tati. To byl mùj tøetí nejmilejí náhrdelník.
Teï je kouzelný.
Pokadé, kdy tì princ uvidí, uvidí svou milovanou.
Tu hloupou Odettu.
No a?
No a ty ho tak oálí. A on ti potom vyzná lásku.
- Dokáe to? - Jsou diamanty nejlepí pøátelé dívek?
Tatínkova holubièka.
Jakmile ti princ vyzná lásku, moc kouzelného krystalu pomine.
A my koneènì naplníme své poslání.
Já budu jediným vládcem kouzelného lesa.
- A já v nìm budu nejelegantnìjím stvoøením. - A nakonec. Kdo ví, jaké svìty dobudeme.
Moná se nám zalíbí v královském paláci.
To vám nevyjde!
Odváná slova na trolla, který má být snìden.
Mrazí mì v zádech, kdy jsem zase tady.
Erasmus... Je...
Stále naivu. Ale je zaèarovaný.
Jak se dostaneme dovnitø?
Rudovous vdycky pøilétá. Moná má vchod pod støechou.
Já to zjistím.
Poèkej. A my tu máme jen trèet a dívat se?
Ne, budu potøebovat vai pomoc.
Erasme! Erasme?
Tady jsem.
Erasme...?
Oh, ani se neptej.
Havrani jsou vude. A co víc. Mají hlad.
Hej, a tì to ani nenapadne.
Rychle.
Pozor.
Jeden je na tøech hodinách.
Oho! Jsme dobøí.
Danieli, ples zaèíná.
Na nìkoho tu èekám.
Doufám, e na budoucí nevìstu.
No moná!
Tak to je ale výborné.
Chci abys nás pøedstavil hned jak pøijde.
Pokud pøijde.
A pak Rudovous vyuije Odillii aby oálila prince Daniela.
Ne, ne, ne! Tak to pøece nemùe být.
Princ musí milovat Odettu.
Oh, to je katastrofa!
Nebo hùø.
Uh, migréna.
Já jdu. U jsem tam byla.
Ne, já pùjdu!
Ty? Ale jdi. Ve vsi je snad tucet lovcù co by rádi ulovili labu.
Já to zaila. Jsou krutí.
Musím to být já. Protoe jen tak Daniel pozná, e byl podveden.
To má pravdu.
Pouij krystal abys otevøela skálu u vodopádu.
Hodnì tìstí má milá.
A Odetto. Buï opatrná.
Co ta tvá dívka?
Jetì se neukázala.
Tak zatím nebuï nezdvoøilý.
Je tu plno krásných, mladých dam.
Vyzvi nìkterou z nich k tanci ne pøijde.
- Smím prosit? - Ulièníku.
Pamatuj. Ani slovo.
Proè ne?
Ani slovo!
Odetto... Je tu!
Vae velièenstvo.
Jsem tak rád, e jsi pøila.
A já...
Je to pro nás ctí.
Zatanèí si se mnou?
Ví! Slíbil jsem matce, e si dnes najdu nevìstu.
A já své sliby vdy plním.
Vypadá to, e se mùj syn zamiloval do vaí dcery.
Ano vypadá to tak.
Ne!
Tak se tì ptám. Vezme si mì?
Ne... Ne!
Nìco jsem zaslechl vae výsosti. ádáte o ruku mojí dcery?
Ano!
To nám velmi lichotí, ale musím se zeptat. Milujete ji?
Ano. Miluji ji celým svým srdcem.
Dìkuji vae výsosti. Moc jste nám pomohl.
Rudovous...
Tak který den se vezmeme, hoánku?
- Kde je Odetta. - Koho to zajímá?
Právì jste vyznal lásku mé dceøi.
Pa, pa, cukroui.
Tak se mi to líbí.
Uvidíme jak bude stateèná bez krystalu.
Tati! Nezapomnìl jsi na nìco?
Je celá tvoje. Mùj vrabèáèku.
Jak jsem slíbil.
Jsem královna, e jo?
Hloupá legenda, co?
Ty a porazit mì!
Tati!
Ha, ha, ha... Pøiel jsi probrat prùbìh svatby, hochu?
To bude tvùj konec.
Pøíli pozdì.
Ne. Je to vechno moje vina.
Poèkejte! Jetì je naivu.
Tak èeho se bojí? Chy si mì. Jsem tady.
Mùj vrabèáèku!
Co jsem to udìlal.
Rychle!
- To dìvèe! - Tati!
Odèaruj mì! Odèaruj mì, tati!
Tati!
Buï zticha!
Tati, poèkej! Co si teï tady sama poènu?
Je v poøádku?
Oho, tak je to lepí. Já nerad pospíchám.
Nesvìdèí to zaívání.
Tak teï to dìvèe.
To si nemyslím, ptaèí mozku!
- Ano! - Ano!
Fajn! Tøi muketýøi! Ha, ha, ha!
Nech to dìvèe. Bojuj pøímo se mnou.
Má pravdu sestøenko.
Oh! Vae výsosti!
Oh ne!
To je vechno co umíte?
Ty neví kdy se vzdát, e ne, hochu?
Vánì si myslíte, e by mì tenhle èlovíèek mohl zastavit?
Ne... Danieli!
Odetto! Ty nemá krystal!
Ha, ha, ha! To není patné, e? Dva jednou ranou!
Koneènì! Tento svìt je mùj!
Ha, ha, ha! Co?!
Krystal svou moc neztratil.
Jak je to moné?
Ne, neeee!
Podívejte!
- Povìst nele! Musí to být pravá láska! - Dva jako jeden!
- Odetto... - Danieli...
Rudovous mì podvedl. Jen tebe miluji. Vezme si mì?
- Ivane! Ivane! - Co? Co je zas?
Nemá ostny.
Poøád nemohu uvìøit, e jsem zde. A e jsi zachránila kouzelný les.
Pøítelkynì mi jednou øekla: "Jsi stateènìjí, ne si myslí".
- A zøejmì mìla pravdu. - Jsem na tebe tak hrdý.
- Smím prosit? - Nejdøív vám musím poloit dùleitou otázku mladý mui.
Kolik pater má mít svatební dort?
Tolik, kolik bude chtít, tatínku.
A bude na nìm hodnì marcipánových rùí? Ty já mám moc ráda.
A tak Odetta nala odvahu na tom nejpodivnìjím místì.
V sobì.
A ili vichni astnì a do konce?
No, moná ne vichni.
To tu nikoho nezajímá, e jsem alergická na prach?
Ty! Ty si myslí, e má problémy?
Jsem ráda e Odetta... nezùstala labutí navìky.
- Unavená? - Aha.
Pùjdu si lehnout.
- Barbie! - Ano?
Pøijde se zítra podívat na mùj závod?
To nemohu zmekat.
Èasování, pøeklad, korekce: Kwen
Já byla
ijící ve fantazii.
Èekající
na nìkoho, kdo mì zachrání.
Ale nala jsem zpùsob jak osvìtlit tmu
bylo to vdy v srdci mém.
U ádné pøedstírání pohádky.
Udìlám si svùj vlastní astný konec.
Kdybych nechtìla létat
Nemìla bych tyto køídla
Nedosáhla bych a do nebe
Kadou noc v mých snech
Uvnitø mì tento hlas zní
øíkající: "Mùu udìlat cokoli."
Protoe, kdybych nechtìla létat.
Nemìla bych tyto køídla.
Tam je
hvìzda co svítí na mì dolù.
Odráející
vechno co mohu být.
Kadá cesta zaèíná uvnitø mého srdce.
ádná hora není pøíli vzdálená.
Protoe, kdybych zastavila mou mysl v tom
Cokoli to je, mohu udìlat to
Kdybych nechtìla létat
Nemìla bych tyto køídla
Nedosáhla bych a do nebe
Kadou noc v mých snech
Uvnitø mì tento hlas zní
øíkající: "Mùu udìlat cokoli."
Protoe, kdybych nechtìla létat.
Nemìla bych tyto køídla.
Vezmou mì dál
ne jsem kdy pomyslela, e bych la.
Vý ne do Nebe
protoe hluboko uvnitø vím.
Kdybych nechtìla létat
Nemìla bych tyto køídla
Nedosáhla bych a do nebe
Kadou noc v mých snech
Uvnitø mì tento hlas zní
øíkající: "Mùu udìlat cokoli."
Protoe, kdybych nechtìla létat.
Nemìla bych tyto køídla.
"Jsi odvánìjí ne si myslí." - Barbie