NETFLIX UVÁDÍ
ŽIVOT, JAKÝ SI ZASLOUŽÍŠ SPOTŘEBIČE FRIGISMART
Páni.
„Život, jaký si zasloužíš.“
Klasika.
Děkuju.
Tolik vzpomínek. Vidím se, jak jím u televize svačinu.
Z jakého je to roku? 1994?
- Z roku 1998. - Aha.
Ty vole! Kolik mi bylo?
Patnáct. A tobě?
Dvanáct.
Stárneme, Natalie.
„Život, jaký si zasloužíš.“
- To je tvoje práce? - Ano.
Klientovi se to nelíbilo,
tak jsme museli zatlačit, aby to zkusili, protože tehdy to nikdo nedělal.
Na tu dobu to bylo skvělé.
A na teď?
Jo...
A na teď... samozřejmě.
Některé prvky jsou nadčasové.
Máte něco z nedávna?
- Mám tuhle kampaň pro firmu Telefónica. - Movistar.
Ne, Telefónica. Taky mám...
sváteční kampaň z loňska pro Cordoníu.
JINÁ LIGA ŠŤASTNÝ ROK 2018
Ne.
Nic mi to neříká.
Ne? Mělo to velký úspěch.
- Tohle jste dělal u Tilson. - Ano.
Ano, to bylo poslední...
Byl jsem tam dlouho a chtěl jsem změnu prostředí...
chtěl jsem zkusit menší agenturu.
Není tak malá.
Ne, jasně...
vůbec ne.
Chtěl jsem říct mladší a otevřenější riskovat.
To jsem chtěl.
A Tilson jste opustil kdy?
Před rokem.
Takže...
Javiere, máte velmi působivý životopis.
Řekla bych, že jste legenda.
Naprosto.
A...
to volné místo je...
pod vaši úroveň.
- Nemusí být. - Ale ano.
Je to nástupní pozice pro ty, kteří začínají.
Ale nezačínáme nějakým způsobem všichni?
Nechápu.
Není to pod mou úroveň, vyhrnu si rukávy s těmi mladšími, s kýmkoli.
Javiere, říkáte...
že chcete agenturu, která se nebojí riskovat.
Ale já v tomhle risk nevidím.
Vidím...
láhev cavy
s kloboukem Santa Clause.
Je mi líto.
Vyprovodím vás.
- Můžete mi potvrdit parkovací lístek? - Ano, jistě.
- Pro kterého klienta? - Promiňte?
- Pro koho pracujete? - Pro nikoho. Byl jsem na pohovoru.
Je mi líto, ale potvrzujeme parkování jen klientům.
Ale požádali mě, abych přišel.
Nechal jsem auto dole. Nikdo mi nic neřekl.
No...
Měli vám to říct.
Ale je to firemní politika, je mi líto.
Nemůžete udělat výjimku?
Jde o to, že musím zadat kód.
Každý klient má svůj a musí být zaregistrován.
- Je mi líto. - To už jste řekl.
- Prosím? - „Je mi líto.“ Už jste to řekl třikrát.
Můžete ho místo toho potvrdit?
Je mi líto.
Ikere?
Nějaký problém?
Pán chce potvrdit parkování,
ale řekl jsem mu, že potřebuju klientský kód.
Potvrď to.
Dej tam můj kód.
Děkuju.
Na co myslíš?
No tak, řekni mi to.
Můj dnešní pohovor.
- A jak to šlo? - Dobře.
Jo, opravdu dobře.
Mám dobrý pocit.
Za pár týdnů mi dají vědět.
Javiere...
- Zeptej se mě. - Na co?
- Na co myslím. - Margo...
No tak.
Na co myslíš?
- Na El Carmel. - Ne.
Je náš a pronajímáme ho čínské rodině za pár drobných.
Ani nápad.
Jak dlouho můžeme takhle pokračovat?
- Tenhle nájem nás vysává. - Jsme tu doma.
Jsou to jen čtyři stěny. Nic víc.
- To bych radši prodal auto. - To taky.
A jak se dostanu na pohovory? Na kole?
S Fiatem.
Nebo metrem a řekneš jim, že máš auto v servisu.
Co?
Chceš, abych lhal?
- Javiere... - Co?
Ničeho si nevšimne.
Ahoj.
Mluvil jsi s mámou, že?
Nemusíš si dělat starosti, jo?
Je to jen na chvíli.
Jo, už mi to řekla.
Jen na pár měsíců, než se situace uklidní.
A nedělej si starosti ani se školou. Je zaplacená až do konce roku.
- Takže můžeš pokračovat. - Ne, není třeba.
Cože?
Když musím změnit školu, to abych šel na tu státní hned.
Jo, ale je zaplacená.
Vždyť už teď se mi smějou. Co teprv až uslyší, že bydlím v El Carmel?
Smějou se ti?
Proč?
Proč myslíš?
- Nevím, Dani. Řekni mi to. - Tati...
- Proč by se ti smáli? - Nevidíš to?
- Vůbec nic nevidím, Dani. - Jasně.
Přijdu pozdě.
Araceli.
Leje jako z konve, mám...
Mám vás zavézt na metro?
No...
tak děkuji.
Araceli.
Chtěl jsem vám říct...
Moje žena vám asi řekla, že se stěhujeme.
Ano, řekla.
A tak tak teď vyjdeme s penězi.
Ne, pane Muñozi.
Je mi to líto, Araceli.
To mi nedělejte, prosím.
Jestli se to za pár měsíců zlepší, možná...
A Dani?
Mám ho moc ráda.
Dani bude v pořádku.
- Teď, pokud... - Trhá mi to srdce.
Taky jsme z toho smutní.
Araceli, no tak.
Omlouvám se.
Odpusťte.
Chtěl jsem říct...
Ano?
Klíče.
Můžete mi vrátit klíče od bytu?
Araceli!
To je další krabice se sklenicemi. Položte je tam.
S tímhle ve výtahu opatrně.
MĚJTE VELKÉ SNY
Javier Muñoz?
Dobrý den. Promiňte, kde je manažer?
- Vzadu. - Děkuju.
Javier Muñoz?
Dobrý den. Javier Muñoz?
Pojďte se mnou.
Změníme něco, když budeme pozorovat, jak se nám rozšiřují boky a šediví vlasy?
Ne!
Nebo vstaneme, chytneme život za pačesy a pořádně zacloumáme?
Ano!
Přestaňte se omlouvat. Přestaňte žádat o dovolení!
Javiere?
Ano.
A tak jsem řekl: „Jacinto, já nejsem prodavač.“
Ne.
Já jsem snílek.
Protože reklama je o snech a o tom ukázat lidem...
Nebudeme si nic nalhávat, ten sen není tak originální.
Musíme jim ukázat, že život je víc.
Víc než s čím jsou ochotni se spokojit.
Poslouchej, Lucasi. Tohle tě na magisterským nenaučí.
Píšu si poznámky.
Přinesl jsem svoje portfolio.
To není třeba.
Nepotřebuju ho vidět. Všichni tvou práci známe.
BMW, Frigismart...
- Moc se mi líbila ta cava s tou čepicí. - Jo, jasně.
Mám jedinou otázku: „Kdy můžeš začít?“
Já nevím, teď?
Skvělý.
Promiňte, mám konferenční hovor s Londýnem.
- S Lucasem můžeš dořešit detaily. - Dobře.
- Vítej. - Děkuju.
- Tak vítejte. - Mockrát děkuju.
Tady je smlouva.
- Jestli se chcete podívat. - Ano, jistě.
Díky.
Promiň...
- Lucas? - Ano.
Lucasi, co je tohle?
Tříměsíční zkušební období.
Neplacené?
Správně.
Jo, ale počkej. Tohle je...
smlouva pro stážistu.
Ano, přesně tak to bylo v inzerátu.
Můžeš říct Daríovi, aby přišel?
Teď má zrovna konferenci.
S Daríem se známe dlouho.
- Nebude po mně chtít zkušební dobu. - No, byl překvapen...
že vidí vaše jméno a že jste přišel.
A?
A řekl, že nás vyjdete lacino.
Ne...
- Ahoj. - Jak je?
Celý den jsem byla na nohou. Myslím, že mám puchýř.
Budu potřebovat pohodlné boty, jinak...
To je bělidlo.
- A Dani? - Ve svém pokoji.
Nechala jsem ti v mikrovlnce makarony.
SUTERÉN
Klid!
Uklidni se. Tam nikdo není.
RYTMICKÁ GYMNASTIKA
Jak je?
Fajn, dělám úkoly.
Co ve škole?
Dobrý.
Lepší bez uniformy, ne?
Pohodlnější, víc... neformální.
Dani, už jsme spolu dlouho nic nepodnikli.
- Byli jsme na Star Wars. - Jo, ale to je dávno.
Co kdybychom... Jdu si zaběhat, vyčistit si hlavu.
- Nechceš se přidat? - Teď?
Jo, teď. Máme čas, než bude večeře.
Nevím, dělám algebru.
Mens sana in corpore sano, ne? Neučili tě to v latině?
Ty bláho, tati, latina je z tvojí doby.
To je spratek!
Však ty uvidíš, co tvůj otec dokáže.
Za pět minut u dveří.
Výborně.
Pojď, kamaráde.
Nosem.
Vdechni nosem a vydechni pusou.
Ne, vdechuješ pusou, Dani.
Budeš víc unavenej. Vdechuj nosem.
- Dobře. - Pojď, výborně.
Tak se to dělá. Pojď.
Zase dýcháš pusou.
- Promiň. - Ne! Neomlouvej se.
Neomlouvej se. Nemluv. Pojď.
Nádech nosem, výdech pusou.
Ne! Nezastavuj se!
- Pak nedosáhneš na vrchol! - Nemůžu.
- Ale můžeš. Pojď, Dani!
- Nemůžu! - Jsi skoro tam!
Dani, nepřestávej! Pokračuj. Dani!
Co se stalo?
- Nic. - Jak „nic”?
Šli jsme si zaběhat a trochu se unavil.
Zvracel jsi?
Co jsi dělal?
- Já? - Jo.
Táta za to nemůže.
- Běželi jsme na kopec. - Jaký kopec? Ten vzadu?
- Myslel jsem, že to zvládne. - A proč?
- Co „proč“? - Proč tam musel běžet?
- Učil mě. - Cvičení je zdravé, ne?
Tohle je zdravé?
A víš, co není? Obezita.
- Javiere. - A že se mu smějí.
- Dost! - Ty to nevíš?
- Javiere. - Nevíš, co?
Jistě, že vím. Je to můj syn.
Už jsem mluvila s ředitelem i jeho učitelem.
A co já?
Proč jsi nemluvila se mnou? Zdá se, že to ví všichni kromě mě.
Chceš vědět, proč jsem ti to neřekla? Proto.
Protože synovy problémy řešíš tak, že se pozvrací.
- Chci jen to nejlepší. - Jo?
Jo, pro vás oba.
Nechci, aby Dani stál bokem nebo abys smrděla od bělidla.
- Je to práce. Přizpůsobím se. - Tohle není přizpůsobení, ale rezignace.
Co kdybys šel na vzduch.
Ano?
Zdravím, volám na ten inzerát.
Jaký?
To ojeté auto...
Je ještě na prodej?
- Ptám se, jestli je ještě na prodej. - Ne.
Promiňte, už jsem ho prodal.
Už?
Mohl bych vám udělat nabídku?
Ne, prodal jsem ho.
Dobrou noc.
Představujeme vám nové příchutě...
Jsou hazardéři,
rebelové,
snílci a lidé, kteří...
...zcela nový 48hodinový, ultra hladký...
...a úspěch nepřijde sám.
...kde každý den zažijete něco nového.
...čas na úspěch...
...plné pokrytí.
Uděláme to společně.
Duševní klid pro tebe
i celou tvou rodinu.
LARA FIRMA
CARLA BAZÉNY
TOMÁS PRÁCE MÓNI KOUČ
1 DEN
NEHODA
POD VLIVEM ALKOHOLU
DOČASNÉ POZASTAVENÍ ŘIDIČSKÉHO PRŮKAZU
1 ROK
KALENDÁŘ 21. ZÁŘÍ
SCHŮZE S VEDOUCÍMI ODDĚLENÍ ZUBAŘ – FARNOST STRÁŽNÝ ANDĚL
FARNOST STRÁŽNÝ ANDĚL
- Zdravím, jak to jde? - Dobře.
- Běž, už čekají. - Super.
Za chvilku přijdu.
Vítej!
- Ne, já... - Pojď dál...
Nekoušeme.
Jsem Amparo.
Javier.
Poprvé?
Ano.
Pojď dál.
Posaď se, kde chceš.
Ahoj. Dobrý večer.
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se máš?
Fajn týden?
1 MĚSÍC
Ahoj. Vítejte.
Tak začneme.
Dnes máme novou tvář.
Je tu poprvé, tak ho srdečně přivítejme.
Jestli chceš, můžeš mluvit, ale žádný tlak.
Poděl se. Poslouchej.
Můžeš dělat cokoli kromě vyrušování.
Kdo chce začít?
Já.
Byl to...
týden na hovno.
Toni a já jsme se rozešli.
A vím, že řeknete, že je to tak lepší.
Do hajzlu s ním. Dělal jen problémy.
Celý den sjížděl lajny, ale...
teď, když je pryč...
jsem to já, kdo chce lajnu.
Tohle...
je ta nejdůležitější věc, kterou mám.
Vážně.
Ale myslím, že ji brzy vrátím.
Jo, mám se dobře, ale někdy jdu kolem baru
a říkám si: „Do prdele, šel bych dovnitř, dal si carajillo a zahrál si automaty.“
Když...
Když mě políbí,
vím, že...
se jen snaží zkontrolovat...
mi dech.
Je těžký chodit ven
a scházet se s přáteli.
Je těžký jít ven a být neustále obklopen alkoholem.
Dneska mám narozeniny!
Už 36.
Ale žádná cava.
Žádná cava, připijeme si vodou.
Ještě někdo?
Jestli nikdo nemá co dodat,
můžeme skončit...
Promiňte.
Ahoj.
Jmenuji se...
Javier.
Jsem tu poprvé.
Nevím, jak to funguje.
Ale chtěl jsem...
Děkuji vám, že jste se podělili...
o vaše příběhy a pomohli mi...
si uvědomit,
že nejsem sám.
A to potřebuju.
Nebýt sám, nebýt na to sám.
Snažil jsem se přestat...
ne jednou nebo dvakrát.
Myslím, že to bylo...
pětkrát.
A pětkrát jsem se vrátil, abych našel toho chlapa,
který mě zásobuje.
Vrátil jsem se k tomu ze slabosti, z hlouposti,
protože nic jinýho nemám.
Protože jsem přišel o ženu.
O dceru.
Ublížil jsem jim...
citově,
i ne citově...
jestli mi rozumíte.
Ale chci se změnit.
Chci věřit, že jsem lepší člověk...
že můžu být lepší.
Tohle nejsem já.
Děkuju.
...máš pravdu.
Gratuluju.
- To je milé. Díky. - A vítej.
Vítej.
- Díky moc. - První krok je vždy nejtěžší.
Že? A druhý, třetí, čtvrtý, pátý...
Šestý.
Co?
Je jich 12...
těch kroků.
Aha, promiňte.
Ahoj.
Jen jsem chtěl... nabídnout povzbuzení.
Rozumím ti. Prošel jsem si tím stejným.
Recidivy...
jsou těžké.
Nevím, kolikrát jsem padl a vstal.
Ale podívej se teď.
Jeden rok.
Tak pokračuj dál, jo?
Děkuju.
Dobrou noc.
Promiň...
vadilo by ti...
Mám spoustu obav a otázek.
Nezajdeme na kafe?
Je pozdě, omlouvám se.
Ne, pojďme. Vedle je kavárna.
- Javier. - Tomás.
Těší mě.
Musíš poznat, kdy to přichází, které situace tě svádí a co tě rozhodí.
Znát svoje slabosti.
Ale pozor, nemůžeš se ubránit proti všem.
Ale vědět, že existují, je půlka boje.
- Věř mi, já o nich dobře vím. - Ale doznáš se k nim, nebo viníš ostatní?
Dobrá otázka.
Ta nejdůležitější.
A ty tvoje?
Jak je poznáš?
Praxe.
Někdy v práci...
- Co děláš? - Jsem viceprezident v Altamira Transport.
Páni.
Jo, „páni“, ale je tam tlak, konflikty.
Někdy se necítíš oceněn.
- Doma taky. - Doma?
Jo, jako každý.
Pracuju dlouhé hodiny a Lara... Lara je moje žena.
Někdy si myslí, že nejsem dost doma.
Jako kdyby ses mohl rozpůlit.
- Jo, že s nimi nejsem. - To říká?
Ne tak úplně, ale myslí si to.
A to bolí.
A to je jedna z tvých slabostí?
Říkám to, protože...
to zní, jako bys ji obviňoval nebo...
Vidíš?
Je snadné do toho padnout, i pro mě.
Tak vidíš.
- Promiň. - Klidně to vezmi.
Ne, to nic není.
Ne!
- Zaplatím. - Dobře, jak chceš.
- Moc mi to pomohlo. - V pohodě, kámo.
Chtěl jsem se zeptat...
Promiň, sotva se známe a já pořád něco chci.
To je dobrý, o co jde?
Začal jsem s tou terapií a...
chtěl bych patrona
a říkal jsem si, jestli bys...
To vážně nevím.
Nikdy jsem patrona nedělal a je to velká zodpovědnost.
Nechtěl jsem na tebe tlačit.
Ale právě jsem se sem přistěhoval do Barcelony
a nikoho tady neznám, tak...
Dobře, můžeme to zkusit.
Měsíc dva a uvidíme, jak to půjde.
- Super. Díky. - Dobře.
- Děkuju. - S radostí.
Ano?
Dobrý večer, volám ohledně inzerátu na to auto.
Bylo prodáno.
Javiere?
- Kde jsi byl? - Kurz se protáhl.
A pak nás učitel pozval na drink.
Mohl jsi zavolat.
Došla mi baterka.
Musím ji nabít.
Koho učitel pozval?
Šprty?
Jeho oblíbence, jo.
Vlezprdelko.
Tak co? Má nějakou práci?
Jo, něco má. Chce pomoct s jedním zajímavým projektem.
Jo? To je super, ne?
Jo, začíná se blýskat na lepší časy.
TŘETÍ PATRO
Carlo?
- Tak jdeš? - Už jdu!
Zlato, ujede nám výtah.
Už jdu!
Máš klíče?
Ne. Dala jsem ti je.
Nemůžeš je najít?
Jonási.
Uklidni se, Jonási!
Klid!
Jdeme ven! Třeba se uklidníš!
PRÁVNÍK – GYMNASTIKA KONF. HOVOR, JAPONSKO
MÓNICA LEKCE GYMNASTIKY
SYNCHRONIZACE KALENDÁŘE S TELEFONEM ZRUŠIT – POTVRDIT
KALENDÁŘE SE SYNCHRONIZUJÍ
TELEFON SYNCHRONIZOVÁN
Jonási!
Co je s tebou, Jonási?
Jonási!
No tak!
Záloha!
Výhra!
Laro, promiň.
- Měl jsem problém s kalendářem! - Ty jsi ten problém!
Proč se kvůli všemu nasíráš?
Nejsem nasraná!
Laro!
Užij si ten okamžik.
SPORTOVNÍ HALA
Po letech cestování...
Přinášíme k vašim dveřím...
Jste připraveni je objevit?
Co si dáte?
Koňak, než chytnete rýmu?
Co chcete?
Už je to dlouho, co jsem mluvil.
Minimálně šest měsíců.
Ne.
Jsem v pohodě.
Jsem v poho, nemusím ho vrátit.
Ale uvědomil jsem si, že by bylo snadné ho ztratit.
Před pár dny jsme se s manželkou hádali. Nic vážného.
Nevím.
Nevím, ale stačilo to, abych ten hlas zase slyšel.
Znáte ho, ne?
- Ano. - Určitě.
Ale jsem skoro vděčný za tu hádku, protože jsem si uvědomil,
že střízlivost je křehčí, než jsem myslel.
Všichni si musíme dávat pozor.
Je dobré si na to někdy vzpomenout.
Díky, Tomási. Ještě někdo?
Javiere. Do toho.
Jen jsem chtěl...
všem poděkovat...
protože minulý týden, když jsem tu byl poprvé,
jsem byl ztracený a tápal jsem kolem.
Ale už ne.
Opravdu jste mi pomohli.
Vážně.
Teď mám...
cíl, projekt, do kterého dám veškerou svou energii.
Jo, protože si uvědomíš...
nebo aspoň v mém případě mi došlo, že mým problémem byla apatie.
Být pohodlný a přestat ze sebe vydávat to nejlepší
a jednoho dne ti řeknou, že jsi starý,
stojíš moc peněz a vyhodí tě ven na ulici.
Ale už ne.
Už se nemíním dívat na ostatní,
kteří si užívají to, co neumí ocenit a co si nezaslouží.
Takže odteď chytím život, svůj život, za pačesy
a nebudu žádat o dovolení nebo se omlouvat.
Děkuju.
- Takže ten projekt jde skvěle, co? - Jo.
- O co jde? - Tak se měj.
Na to je zatím moc brzo.
Takže ani slovo?
- Je to přísně tajné. - Co si dáte?
- Černou kávu a... - Kávu s mlékem.
- Jasně. - Díky.
Jaký byl týden?
Hodně práce?
Ne.
Pohádali jste se?
Nedorozumění.
Co jsem ti minule říkal. Musíš být opatrný, znát se...
Jo.
Co se stalo?
Byla to blbost. Zvoral jsem to.
Přišel jsem pozdě pro Mónicu.
- Mónicu? - Dcera.
Jo, samozřejmě.
Vždycky to tak je. Jedna chybička a najednou jsi nedbalý otec.
Že?
Máš fotku té malé?
Jo.
Podívej.
Jsou krásné.
- Máš štěstí. - Jo, já vím.
A ty? Nějaké fotky?
Ne.
Promiň, nechtěl jsem...
To je dobrý.
Díky.
Tak na tvůj tajný projekt.
- Dá se připíjet kávou? - Proč ne?
Na zdraví.
Už musím. Zavřou obchod a není nic smutnějšího než lednička rozvedeného.
Tak proč k nám nezajdeš na večeři?
Ne.
Nerad bych rušil.
- A pochybuju, že tvá žena čeká hosty. - Tak jindy, zítra, pozítří.
No tak.
Dobře.
Ano?
Tomási? Javier.
Počkej, přijdu otevřít.
Nějaký vtipálek nalil do interkomu lepidlo a opravář ještě nepřišel.
Dobře.
Pane Muñozi?
Pane Muñozi!
Hej, Damiáne!
- Pracuješ pozdě. - Jo, od nevidím do nevidím.
Od doby, co vyhodili toho Ekvádorce, jsem se nezastavil.
Vyhodili Gustava?
Jo, rozpočtové škrty.
- Jo. - Tak dělám dvě práce za plat jednoho.
A co ty? Co tady děláš?
Nic, přišel jsem... vyzvednout poštu.
Někteří ještě nemají naši novou adresu.
Ty jsou pro Margu... máme výročí.
A protože je byt na cestě do restaurace...
Jasně.
Rád jsem tě zase viděl.
Tebe taky, Damiáne.
Pozdravuj ode mě ženu.
Budu, dík!
A kluka.
Opatruj se.
- Promiň za to čekání. - Ne! Jak je?
Pojď dál.
Doufám, že máš hlad. Koupil jsem parádní steaky.
- Nejsi vegetarián, že? - Ne.
Máš štěstí, sousedův pes je dnes zticha.
Obvykle je nesnesitelný.
Tak pojď dál.
Ukážu ti byt.
Není to špatný, co?
Nádhera.
Že?
Hledali jsme byt dlouho a nemohli se rozhodnout.
Zprvu jsem myslel, že je nájem vysoký,
ale když nám realitní makléř ukázal tohle, řekl jsem si: „Tomási, tady jsi doma.“
Říkala jsem si, že slyším hlasy.
- Ty musíš být Lara. - Javier, že?
- Ano, těší mě. - Nápodobně.
Přivezl bych láhev vína, ale...
O tobě jsem taky hodně slyšel.
Jsi Mónica, že?
Táta mi řekl, že jsi jako Almudena Cid.
Margarita Mamun. Až vyroste, chce být jako Margarita Mamun.
No, žádný strach, Mónico... často mi říkají, že jsem trochu pozadu.
...je to tak frustrující.
Šest měsíců jsme na tom makali,
hledali způsob, aby mohla Amina přivést děti do Španělska.
A soudce teď říká, že možná nebude moci zůstat.
Je to těžké.
Vyčerpávající.
Ano, ale je to i naplňující, ne?
Pomáhat ostatním.
- Ano, jistě. Odmění tě to. - Jak tě to napadlo?
Jak to myslíš?
Práce pro bono je pořád pro bono.
Jistě, ale...
Peníze nejsou všechno.
- Ne, to jsem nemyslel, ale... - Ale?
Nevím. Nemusíš si přece vybírat
buď peníze, nebo naplnění. Chci říct...
Podívej se, kde bydlíš.
Nech to tady, já to tam dám.
Ne, klidně ti pomůžu.
Máte se ženou děti?
Se ženou?
Aha... tohle.
Ne,
jsme rozvedení.
Nevím, dávám si ho bez přemýšlení. Asi je to...
zvyk nebo...
těžké přijmout.
Taky máme malou holku. No, už není tak malá, je jí 14.
Promiň, neměla jsem to zmiňovat.
To ne, to je dobrý. Jak jsi to mohla vědět?
To nic.
Její matka nechce, abych ji navštěvoval a já se jí nedivím.
Vytrpěla si toho hodně. Víc než dost.
A...
musel jsem si vybrat.
Buď oni, nebo gin.
Vybral jsem zle.
Takže když vidím ženu jako ty, co podporuje svého manžela, popravdě...
tě obdivuju.
Obdivuju tvou sílu.
A jemu závidím jeho štěstí.
- No tak! - Mónico!
Počkej.
Květinka pro květinku.
Co se říká, zlato?
- Děkuju. - Je kouzelná.
- Jdeme. - Co říkáte na starého nájemníka?
Jakého?
Ten z vašeho bytu. Nepřišel si včera pro poštu?
Asi jste se spletl.
- Ta moje hlava. Máte byt v pátém patře? - Ano.
- On byl ve čtvrtém, spletl jsem se. - To nic.
Půjdeme, zlato?
- Pěkný den. - Vám taky.
- Ano? - Tomási?
Javiere.
- Jsi v pořádku? - Ne, nejsem.
Posral jsem to.
Kde jsi?
Do prdele!
Javiere!
Jsi v pořádku?
- Pořád v jednom kuse. - Dej mi to.
- Tomási!
Tomási, prosím.
Sakra.
Co jsi dělal?
Chtěl jsem jeden drink.
- Nikdy nechceme jeden, chceme 1 000. - Jo.
Musíš to vidět...
Musíš to vidět jako alergii.
Podívej se na mě.
Celý život mám alergii na arašídy. Jeden a je po mně.
Stejně jako jeden drink, jedna lajna. Jen jeden a zničí nás. Rozumíš mi?
Jo, ale včera to pro mě bylo hodně těžký.
Vidět, co všechno máš.
Rodinu, úspěch...
Úspěch.
Do hajzlu, Tomási, ty jsi...
viceprezident druhé největší přepravní společnosti v zemi.
A kdo myslíš, že je majitel?
Otec Lary.
Nezáleží, jak moc makám, vždycky budu zeť.
S dobrými konexemi.
To je můj úspěch.
Otročím v práci, kterou nesnáším, aby Lara nemusela přiznat,
že nás živí její otec.
To jsem nevěděl.
Zavolal jsi odtahovku?
Ne, po našem hovoru mi došla baterka.
- Můžu si půjčit tvůj? - Jistě.
Díky.
Sakra.
DORUČENÉ
NAPSAT E-MAIL
OD: TOMASANDRADE_TRANSPORT KOMU: JAVIER
Znáš číslo?
Musel jsem ho najít, promiň.
- Ještě jedna věc. - O co jde?
Lara.
Nechci, aby si myslela...
Mohl by sis to nechat pro sebe?
Samozřejmě.
- Nechci ti dělat problémy. - Bez obav.
Díky.
Kde je auto?
Prodané.
Za pár dní přijdou peníze. To jsi chtěla, ne?
Zase někdo na inzerát. Řeknu, že už je pozdě. Ano?
Javiere?
Ano. Kdo je to?
Tady Damián.
- Damián? Žádného neznám. - Zahradník.
Moment.
Kupující. Nevím, něco je s autem.
Omlouvám se. Ahoj Damiáne.
Kde jsi vzal tohle číslo?
Ze starého seznamu nájemníků.
Aha.
A potřebuješ něco?
Měli bychom se sejít.
Kdo? My dva?
Zítra ráno.
V deset.
Nevím, jestli budu mít čas.
Jo.
Jo, budeš mít čas.
- Promiň, ale říkám ti... - Ty kytky byly fakt hezký.
Fakt hezký.
Nevím, proč už je vyhodili.
Jsou pořád dobrý.
Takže v deset?
Kde?
Kdo byl na té schůzi?
Lucía, Manolo, lidi z marketingu.
Šli jste ven?
Ne, vůbec ne. Sendviče v konferenční místnosti.
Laro.
- Ne, tohle už stačí, nemám na to sílu. - Není to, co myslíš.
Vytrpěla jsem si toho dost na to, abych nepoznala vůni ginu. Mám pravdu?
Ano.
Ale není můj.
- No tak, Tomási! - Není můj. Je Javiera.
- Javiera? - Ten, co přišel na večeři.
Dnes odpoledne mi volal, úplně mimo.
Musel jsem za ním jet a doslova mu vytrhnout lahev z ruky.
On ti volal?
Ten chlap je sám.
Tak proč jsi mi lhal?
- Požádal mě. Nechtěl... - Lhal jsi, protože to chtěl cizí chlap?
Není cizí...
Je to komplikovaný.
Jasně.
- Promiň. - Už mi nikdy nelži.
Pojď sem.
Máš rád zoo, Javiere?
Jo, nevím.
Já strašně.
Líbí se mi výběh tygrů.
Stojím tady.
Parchante.
Na co se díváš?
Co?
Zařvi na mě.
Jinde by mě roztrhal.
Ale tady ne.
Může si řvát, jak chce.
Ale nic nezmůže.
Kolik chceš?
„Kolik?“
Jo. Kolik? Možná seženu 2 000 nebo 3 000.
Co to sakra je?
Dnes půjdeš do bytu.
Musí mít koš se špinavým prádlem.
Najdeš kalhotky. Špinavý.
Ne ze šuplíku.
Dáš je do sáčku a zavřeš ho.
Tak tam zůstane odér.
Kalhotky Lary?
Ne.
Zvážím to.
Tohle je tygří pohled.
Zvaž to rychle, nebo o tobě odpoledne řeknu Tomásovi.
Ano, promiň.
Ne, nechala jsem doma telefon.
Ale už ho mám.
Dobře.
Dobře. Zavolám si a jedu tam.
Tak zatím.
Ahoj, tady Javier. Nechte vzkaz.
Ahoj, Javiere. Tady Lara, Tomásova žena.
Myslíš, že bychom se mohli dnes sejít? Bude to rychlé.
Ale měli bychom si promluvit.
Zavolej mi, až budeš moct. Díky.
Nic proti tobě nemám.
Opravdu si myslím, že jsi dobrý chlap, dobrý člověk.
Proto tě o to žádám nerada, ale...
asi by bylo lepší, kdybys s Tomásem přestal vídat.
Tomásovi se daří.
Už je to tak nějakou dobu, ale měli jsme těžké období.
Nemůžeme to znovu riskovat. Nebylo by to vůči mně fér.
A vůči Mónice.
Chápeš, ne?
Ne tak docela.
- Chceš říct, že na něj mám špatný vliv? - Ne, to ne.
Ale ano, řekla. To nic, ale řekla.
Jen nechápu proč.
- „Proč?“ - Ano.
Javiere, Tomás mi řekl o včerejšku.
- Řekl ti to? - Ano.
Jistě, jsem jeho žena. Můžeš ho žádat, aby lhal, ale...
Počkej.
Nechápu. O co že jsem ho žádal?
Volal jsi mu.
Žádal jsi ho o pomoc, protože jsi pil.
Páni.
Co?
Nevolal jsem mu.
On mi volal a psal.
Řekl, že potřebuje pomoc, že to zvoral a že ztratil kontrolu.
Ne.
- Laro. - To není pravda.
Nemusíš mi věřit.
Radši bych ti tohle neříkal.
Ale i kvůli Mónice...
bys měla znát pravdu.
JAVIERE, ZVORAL JSEM TO. PŘIJEĎ PRO MĚ. LARA NESMÍ NIC VĚDĚT.
Už ti někdy lhal?
Je mi to líto.
TOMÁS – PŘÍCHOZÍ HOVOR ODMÍTNOUT – PŘIJMOUT
PEPŘOVÝ SPREJ
Dnes není vyučování.
Vynesu odpadky.
Tak zatím.
Ke komínům v Sant Adrià, prosím.
...kde každý den zažijete něco nového.
Jste připraveni objevit...
Promiňte, na něco jsem si vzpomněl.
Můžete mě vzít do centra, ulice Montealegre?
Jistě.
Páni!
Koho to tu máme?
- Javier, že? - Ano.
Marnotratný syn se vrací domů. Mysleli jsme, že se ti něco stalo.
Ne, potíže doma, nic víc.
Ale víš, že tohle je nový trimestr, ne?
Ano.
Ano...
ale nejsi na seznamu. Přihlásil ses?
Ano, myslím, že ano.
Ne, nemám tě tady.
Budeš muset do kanceláře.
Mluvím s tebou.
Jistě, půjdu později po vyučování.
Ne po vyučování, teď.
- Teď? - Ano, teď, což je opak slova později.
Dobře.
Hele, jsi hluchej, nebo co?
Ne.
Tak běž! Na co čekáš?
Už jdu.
Tak jdi!
Včera jsem na tebe čekal.
Omlouvám se, nevyšlo mi to.
Tady máš.
- Kam jdeš? - Domů.
Potřebuju sprchu.
Ty si myslíš, že je konec?
Zavři dveře.
Říkám, zavři je.
Ujisti se, ať je dobrý výhled.
Na její postel.
- A na zbytek místnosti. - Ne.
- Ne? - Ne.
Mónice bych neublížil.
Já taky ne, chci se jen dívat.
Jsi nemocný.
Určitě.
Myslíš, že to nevím?
Dvacet čtyři hodin.
Nebo zavolám Tomásovi... Zavolám policii.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Jsem Javier Muñoz. Pan Tomás Andrade mě chce vidět.
Co tady děláš?
- Co se děje? - Co jsi Laře řekl?
- Laře? - Ano, Laře.
Jen pravdu. Volala, chtěla vědět co se...
A lhal jsi jí.
- Co? - Řekl jsi jí, že jsem tě žádal o pomoc.
Ano, jistě.
Ty hajzle.
Tomási, bál jsem se.
- Proč? - O tebe.
Ne, proč lžeš?
- Tomási, přestaň. - Ne, ty přestaň!
Ty přestaň!
Máme o tebe strach, Tomási.
Vážně si nevzpomínáš? Napsal jsi mi.
To je lež.
- Chtěl jsi, abych pro tebe přijel... - Ne!
A tvoje auto?
- Moje auto? - Kde je?
Prodal jsem ho.
Pane, přestaňte!
Přestaňte! Klid!
Pusťte mě!
Javiere?
Co se stalo?
To nebyl Tomás, že?
Je doma Mónica?
Ne, je ve škole.
Nechci, aby mě takhle viděla.
Obávám se, že ztrácí kontrolu.
Je paranoidní, žárlí.
Žárlí?
Jo, já nevím. Možná si myslí, že my dva...
- Nevím. - Ty a já?
- Směšný, já vím, ale jestli má relaps... - Pil?
- Byl někdy předtím... násilný? - Nikdy.
Určitě?
To byla nehoda.
Nezvládl řízení, když mu bylo zle. Den nato přestal pít.
Aha.
A kdy se vrátí?
Nevím. Včera jsme se pohádali.
Šel do hotelu. Asi...
zavolá nebo přijde.
Doufám, že ti to nevadí, ale něco jsem ti koupil.
Co je to?
Pro všechny případy.
- Ne. - Neříkám, že to bude potřeba.
Tohle v domě nechci.
Je to bezpečné a legální. Není to zbraň.
Už jen kvůli Mónice.
Aby byla v bezpečí.
Kdyby něco, zavolej. Jo?
- Jo. - Ve dne v noci.
Děkuju.
Můžeš mi říct, co se tu děje?
Mluvila jsem s bankou a peníze za auto pořád nepřišly.
Bože! Co ti udělali?
Javiere!
Kam jdeš?
Javiere!
Otevři!
Javiere, otevři!
Javiere, otevři ty dveře!
Co se děje?
Možná se za pár dní vrátím pro zbytek.
- Dani. - Ne.
Dani.
Takhle odejdeš?
Chceš se radši hádat, křičet a poslouchat vysvětlení, kterým neuvěříš?
Jo.
PENZION KOUPELNA V KAŽDÉM POKOJI
Tady Lara Blasco. Pokud je to naléhavé,
volejte Agustinu na čísle 660 130 410.
Pokud ne, nechte vzkaz.
Ahoj, tady Javier.
Volám ti, protože jsem si včera všiml,
že se v Barceloně koná mistrovství v gymnastice.
A vzpomněl jsem si, že jsme před pár lety dělali kampaň s Valentinou.
Valentina Costa, ta španělská šampionka.
A říkal jsem si,
že by se s ní třeba chtěla Mónica setkat.
Rozptýlení by jí udělalo dobře. A tobě asi taky.
Takže...
kdybys chtěla, dej mi vědět a já to zařídím.
Čau.
- Ahoj! - Ahoj! Jak se máš?
Skvěle.
Ty jsi Mónica, že?
Jo.
Díky, že jsme za tebou mohli přijít.
Není zač.
Budeme zkoušet. Chceš se dívat?
- Dobře. - Jo?
Sýr!
- Jo? - Jo.
Výborně.
- Dík. - Není zač.
Promiňte.
...vlastně zítra.
Jedna...
...pro tebe malý dárek.
...tři, čtyři.
Dlouze dopředu.
ABYS VĚDĚL, ŽE SE MAJÍ DOBŘE
Vezmu ji.
Tak jdeme.
Laro!
- Tomási, jdi pryč! - Otevři!
Mami, co se to děje?
Tomási, jdi pryč.
Chceš, abych šel? Půjdu.
Až mi řekneš, co se sakra děje s Javierem!
- Děsíš ji. - Já ji chráním.
- Před čím? - Před tím hajzlem!
- Nic neudělal. - Jsi slepá?
Nejsem! Vidím, co mám před sebou.
Tohle? Tohle jste udělali vy dva společně.
- Hned tam budu. - Zlato!
Ne, chci jít za ní.
- Nechci, aby tě takhle viděla. - Jak?
Není ti dobře.
- Je to má dcera. - Uvidíš ji, až ti bude líp!
Líbí se ti to, co?
- Čekala jsi měsíce, až to zvorám. - To není pravda.
Měla jsi mě za slabocha a teď máš pravdu. A to máš na světě nejradši!
- Tomási! - Tomás to posral. Není divu!
Zavolám policii.
Co jim řekneš?
Tohle je kurva můj dům a můj nábytek!
Můj...
Tomási.
Dýchej.
Dýchej, lásko.
Sakra!
- Javiere. - Jsem v taxi.
- Viděl jsem Tomásovo auto. Vše v pořádku? - Nevím, co dělat.
Asi jsem ho zabila. Nedýchá!
- Kdo? - Tomás.
Zabila jsem ho, Javiere.
Nehýbe se.
- Laro, poslouchej. Nehýbej se. - Nedýchá!
Jsem blízko. Řeknu taxikáři, ať to otočí.
- Přijdu co nejrychleji, jo? - Nedýchá.
Laro.
Myslím, že jsem ho zabila.
Je mrtvý.
- Nehýbe se. - Pojď.
- No tak. - Kam?
- Za Mónicou do pokoje. - Ne.
Ano, aby nevyšla ven. Nesmí ho vidět.
- Co budeš dělat? - Zavolám policii.
- Policii ne. - Ano, musíme ji zavolat.
Všechno bude v pořádku.
Byla to nehoda, ok?
112. Jak vám mohu pomoci?
Ano, dobrý večer. Volám, protože se stala nehoda.
Je někdo zraněn?
Nevím. Můj kamarád je...
Je v bezvědomí na podlaze.
Dýchá?
Nevím. Nejsem si jistý, asi ne.
Jaká je adresa, prosím?
Bosque a Empera 78. Byt číslo dvě, páté patro.
Dobře. Pošleme sanitku.
Pospěšte, prosím.
Nezasloužíš si je.
Mónico!
Dobré ráno.
- Javiere, Darío je ve vaší kanceláři. - Jak mu je?
Chtěl bylinkový čaj, tak hádejte.
- Ahoj. - Dobré ráno.
Za chvíli přijdou. Připraven?
Co je, Darío? Jsi nervózní?
Co myslíš?
Altamira Transport. To jsou tři miliony.
- Musíme na ně víc než zapůsobit. - Včera jsem s tchánem hrál tenis.
A?
Nechal jsem ho vyhrát.
Tak se není čeho obávat.
Moment.
- Ano? - Je tu vaše žena.
Lara?
Ne...
Marga.
Pošli ji do konferenční místnosti. Přijdu tam.
Vše v pořádku?
Jo, moje bývalá.
Běž je pozdravit. Budu tam za pět minut.
- Dobře, ale moc se nezdržuj. - Nezdržím.
Margo.
Nemůžu k tobě do kanceláře?
- Co chceš? - Tajíš něco?
- Co chceš? - Myslím, že jo.
Nejdřív jsem nechápala, jak jsi přicházel a odcházel...
ani když jsem našla, co jsi vyhodil.
Bylo to jako puzzle, které nešlo dohromady.
Pak vyšly všechny ty zprávy.
Četla jsem, že zemřel viceprezident.
V naší budově.
Poznala jsem fotku.
Byla to naše kuchyně.
Psali, že to byla nehoda během hádky.
Alergická reakce na pepřový sprej.
ARAŠÍDOVÝ EXTRAKT
A pak to do sebe...
začalo zapadat.
Někdo s tím sprejem mohl manipulovat.
Někdo, kdo věděl, že má oběť alergii.
Nejsem tak hloupá, abych to přinesla.
Je to v bezpečí.
Myslím na to už měsíce
a říkám si, jak by tohle ovlivnilo Daniho.
Ale konečně jsem se rozhodla.
Ukážu to policii.
Všechno jim řeknu.
Skončils.
Byt v El Carmel...
se ti oproti vězení bude zdát jako palác.
Udělej to.
- Co? - Do toho. Zavolej jim. Dej jim tu lahev.
Všechno jim řekni.
Fajn.
Víš, co udělám já?
Daniho účet, který jsem založil, aby o něj bylo postaráno...
bude pryč jako první.
Peníze utratím za právníka.
Za toho nejlepšího a nejdražšího.
Pak bude na řadě tvůj byt. No, vlastně můj byt.
Je na moje jméno.
Prodám ho a zaplatím ty velmi drahé právníky.
A ty budeš na ulici.
Tak to řekni policii. Běž.
Toho bys nebyl schopen.
Myslíš?
Teď mě omluv, mám schůzku s klienty.