Til minde om Frank Hawk og Fausto Vitello
Ja! Roligt.
Åh, mand. Kom nu.
En af mine gode, bedste venner fra børnehaven ...
Vi fik mange problemer sammen.
Nok fordi jeg fik problemer og næsten kom i ungdomsfængsel.
Min tilsynsværge sagde: Jeg har fundet noget, der er interessant.
Og det vil jeg fokusere på.
Jeg var en lille mager dreng.
Jeg ville være en af de bedste basketballspillere.
Men jeg var ikke stor nok.
Og da jeg begyndte at skøjte, gav det mig en identitet.
Det gav mig selvtillid, det gav mig et mål.
Da jeg voksede op, var jeg dårligt til alt, jeg gjorde.
Jeg kørte engang på cykel.
Køre på baghjulet, forhjulet faldt af, jeg væltede.
Skateboard var det første, jeg var god til.
Jeg var ikke forfærdelig, så jeg var god til det.
Jeg har konkurreret i sport før, som dreng.
Jeg tror, jeg spillede for trænernes skyld.
Jeg tror ikke, det var for børnene.
Det var for, at de skulle genopleve barndommen.
Og jeg tror, det skræmte mig væk fra holdsport.
Skateboard kunne jeg gøre for mig selv.
Jeg havde ingen at spille bold med.
Alle grupper i skolen gav mig problemer.
Det var lige meget med dem på stoffer eller sportsidioterne.
Det var lige meget med dem.
Det var det eneste sted, jeg kunne finde et fristed.
En følelse af fred.
Jeg vidste ikke, hvad der var galt med mig.
Men lærerne ville kontakte. Et barn med problemer.
Er han autist? Jeg ved det ikke.
I store dele af mit liv talte jeg aldrig.
Jeg hviskede. Mærkeligt. Alle hjemme gjorde det.
Med skateboard kunne jeg skabe, udtrykke mig.
Det blev min stemme.
Filmen foregår i firserne
Som I ser har vi tolv skatere, mand mod mand.
De har alle kvalificeret sig, fra den første -
- til den tolvte kvalificerende.
Tony Hawk, den lokale favorit.
Han vandt den seneste konkurrence her.
Faktisk vandt han de seneste tre konkurrencer.
Kom så, Tony Hawk.
Giv Tony Hawk en hånd, Powell Peralta!
Det var som intet andet før det.
Den var som noget, der var bygget.
Hvor der var de bedste i hver deres disciplin.
Bones Brigade var det bedste hold i det årti.
De var ikke bare de bedste i konkurrencen.
De var også de skateboardere, der opfandt -
- nogle af de bedste manøvrer i hele årtiet.
Når man begyndte, blev man ikke rig eller berømt.
Lige meget hvor god man var.
Det er forfærdeligt at sige, -
- men vi banede vejen for, hvordan man tjener penge på skateboarding.
Jeg repræsenterer tusinder af andre børn -
- der også forgudede de fyre, og de liv de ændrede.
Det var en af de fedeste ting i mit liv. Og så var det slut.
Det var slut. Jeg var helt slået ud.
Det var meget deprimerende.
Jeg vidste, at det ville slutte.
Men ingen havde haft et hold så lang tid som Stacy,
Selv ikke halvt så lang tid. Han holdt os sammen.
Og her er han så. Godt at du er med i showet.
- Tak. - Må jeg spørge om din alder?
- Tyve. - Tyve.
Du er en meget ung verdensmester, er du ikke?
Det ved jeg ikke.
Jeg havde læst om ham og kigget på billeder af ham.
Jeg havde dem på væggen. Og jeg havde set Stacy i en film.
Han var den første, der sagde, at det kunne være et erhverv.
Jeg kan vise verden skateboarding.
Jeg prøver at lægge så meget energi i det og bliver så fyldt op.
Jeg bliver så spændt. Det er som om, man lever af det.
Stacy var en af de mest berømte skatere i halvfjerdserne..
Og da han sagde til mig, at han ville lave et fantastisk hold, -
- sagde jeg: Vil du lave et hold?
Han havde allerede lavet et lille firma - Powell Skateboards.
Men det var endnu ikke så godt kendt på området.
Jeg er produktdesigner, og mit fokus var -
- at bygge et firma med fantastisk skateboardudstyr.
Da George og jeg først talte sammen, -
- kunne jeg lide ham og stolede på ham.
Vi gjorde det ikke blot for at blive rige og trække os tilbage.
Som barn var det min drøm at komme på Zephyr holdet.
Det var det bedste, der kunne ske for et barn i det område.
Jeg kom på holdet.
Zephyr holdet var aggressivt og surf-orienteret.
Det var en gruppe, der gjorde kæmpe indtryk på skateboarding.
Og Stacy var en af fyrene.
Men det øjeblik holdet fik succes, gik det i stykker.
Børn der så på det i blade.
Det var overstået, da det kom i bladene.
Og det var et knusende slag, et nederlag.
Så da jeg blev professionel, drømte jeg om mit eget hold.
Jeg ville skabe magi.
Og det skulle vare ved.
Det måtte ikke stoppe men skulle vare ved.
BONES BRIGADE KLASSEN FRA 1979
Alle andre, der prøvede at skabe et hold -
- prøvede at stjæle etablerede kørere.
Normalt var det en tyk mand, der kom til parken og sagde:
Jeg har det nye produkt. Du får hundrede dollar for at prøve det.
Og han fandt en, der kørte for andre.
Jeg ville ikke have kendte skatere på mit hold.
Jeg ville have en ukendt fyr, ingen havde set før.
Så begyndte jeg at finde unge amatører, jeg kunne udvikle.
De var ikke kun ukendte men også samlet som et ungt hold.
Nogle kom lige fra folkeskolen.
Her er jeg ti år gammel og ikke særlig stor.
Og de her fyre er meget højere end mig.
Jeg var nok cirka 14 år gammel.
Stacy spurgte mig så, om jeg ville med i Bones Brigade.
Og selvfølgelig ville jeg det.
Jeg husker, at han først så mig ved den konkurrence, -
- hvor jeg endte på femtepladsen.
Og jeg tænkte, at han så ikke ville have mig.
I sidste ende ledte jeg efter en dreng med gåpåmod.
Grunden til, at jeg satte Tony Hawk på holdet, var -
- at jeg så ham gå ud fra banen med boardet efter sig.
Og han så så skuffet ud.
Skuffet over sig selv. Og jeg ville have den dreng.
Nok et af de største vendepunkter i min skating -
- var, da jeg først lærte at komme op på toppen af poolen.
Jeg var på et kæmpe skateboard, faldt og blev slået ud.
Jeg slog mine fortænder ud. Jeg var vist elleve eller tolv år.
Det var strengt. Du ved ...
Jeg kom med ambulancen. Jeg husker intet.
Og jeg vidste med det samme, at jeg ikke ville stoppe med det.
Jeg er besat af det. Jeg elsker det så meget, så ...
På trods af risikoen vil jeg fortsætte med det.
Da jeg var mellem elleve og femten år gammel, -
- havde jeg været så mange gange på hospitalet, -
- at en læge ville vide, om mine forældre slog mig.
Barndommen var svær for mig.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg har glemt så meget.
Min far forsvandt, da jeg var elleve år gammel.
Og så var det faktisk kun min mor og mig.
Da jeg startede med at skateboarde, -
- sagde min mor altid, pas på mijo.
Pas på, mijo. Vær forsigtig, mijo.
Det var som om, hele mit liv var ligesom -
- pas på, du kan komme til skade.
Det gik jeg imod.
Caballero var den mindste skateboarder, jeg nogensinde har set.
Og han lavede ting, han ikke burde have kunnet.
Jeg så ham skate, og følte det i mit hjerte.
Et lyn ramte mig, og jeg tænkte, at den dreng er utrolig.
At være på samme hold som Steve Caballero -
- var det helt rigtige for mig.
Jeg ville være der og kunne ikke tro, at jeg blev set -
- som noget lignende Steve.
At komme i Bones Brigade tændte mig.
Jeg måtte være så meget bedre.
For min træner blev anset som værende en af de bedste, -
- og han tog kun det bedste talent.
Jeg tænkte, jeg var en total idiot.
For alle andre ...
Børn troede, at vi var Adams familien.
De troede, vi var den skøre familie på bakken.
Jeg spillede sækkepibe, fra jeg var otte til jeg var ti. Eller længere.
Jeg var meget alene og var indenfor, når gadelysene blev tændt.
Jeg så ikke TV. Vi så kun nyheder og Lawrence Welk.
Det var de to shows, vi så, da vi var børn.
Alt andet hørte djævlen til.
Det var surt, indtil skateboarding viste sig.
Jeg var ikke særlig moderne.
Og da jeg kom på holdet, tænkte de andre:
Stacy, siger du, at den her fyr kommer på holdet?
Johnny Joke? Kommer altid sidst.
Ødelægger konkurrencen? Han kommer her til os?
Tony er et vidunder. Caballero er et vidunder.
Rodney er et vidunder.
Det er her, jeg startede.
Jeg var tolv eller tretten år da.
- Tretten år gammel? - Ja.
Og dengang havde jeg vundet mange amatørkonkurrencer.
En stor fisk i en meget lille dam.
Ved midsommer var min far vred. Han ville ikke have, at jeg skatede.
Han sagde, at jeg ville blive en bums.
Sagde, se på kulturen.
Han sagde, at jeg havde haft alle fordele.
Arvede gode gener og var klog. Det måtte jeg ikke smide væk.
Han sagde, at når sommeren sluttede, måtte jeg blive voksen.
Skating måtte stoppe, når skolen startede.
"Det var det. Bliv voksen."
Javel.
Så jeg skatede fem timer hver dag.
Fik det meste ud af det.
Jeg sponserede en skater på det tidspunkt, Tim Scroggs.
Han bad mig se på en 13-årig dreng, Rodney Mullen.
Han opfordrede mig til at tage Rodney med til en konkurrence.
Vi tog til konkurrencen.
Og jeg så alle de fyre fra bladene.
Og jeg var en sinke med beskyttelsesudstyr.
For os andre handlede det om at lave, du ved -
- forskellige wheelies eller variationer.
Stå på hænder. Og det var freestyle på det tidspunkt.
Jeg husker, at jeg kørte og så på dommerne, -
- og de så på mit board og ikke på mig.
Det var et helt andet niveau.
Jeg troede ikke mine egne øjne.
De fleste på et skateboard står kun på decket.
Rodney så på boardet og sagde, at han kunne køre på alle sider.
Jeg kan køre stående på næsen og på halen.
Jeg kan køre på den omvendt. Jeg kan køre på kanten.
Så kørte jeg. Og de gav mig points, så jeg blev nummer et.
Og jeg husker, at vi kørte tilbage, og jeg havde den her præmie.
Jeg tænkte, at jeg ikke fortjente den, men det gjorde jeg.
Jeg gjorde, det jeg ville.
Og mit hjerte var tilfreds.
Og jeg sagde farvel og ...
Og fløj væk.
Og så skatede jeg ikke mere.
- Stoppede du? - Ja. Det, han siger, gælder.
Og "Skate News" ringede. Det var et meget lille blad.
De ringede fra Californien. Jeg husker, de kaldte på mig.
Det er fra Californien. De vil interviewe dig.
FOKUS: RODNEY MULLEN Freestyler ...
Det var bare: Wow!
Og så sagde han det.
Han syntes ikke, jeg burde stoppe nu.
Alle fyrene boede i forskellige byer og stater.
Hver gang der var en konkurrence, -
- skulle de flyve til Los Angeles.
Og de ville køre til konkurrencer i hele Californien.
Komme flyvende og se fyrene -
- og se det, de kunne. Jeg ville bare se på dem.
Og bare være der, føle sig privilegeret og køre rundt i en Volvo.
Jeg havde fundet et hjem for outsidere.
Vi havde konflikter. Vi var lang tid på farten.
Lance og jeg havde konflikter mange gange.
Mike havde det skidt med, at jeg var på holdet. Så jeg drillede ham.
Vi kom i nogle små skænderier.
Men jeg kunne godt lide at være en del af holdet.
Følelsen af at være med en gruppe og konkurrere mod dem, -
- men efter hver konkurrence var vi venner, som et hold.
Jeg tog mig af dem. Jeg var holdets vejleder.
Når vi tog til konkurrencer, arbejdede jeg med dem.
Jeg hjalp dem med at lave deres løb.
Alt handlede om konkurrence dengang.
Jeg følte det som om, jeg skulle i konkurrencetilstand.
Jeg måtte finde tricks, der kunne laves hver gang.
Det var en konservativ form for skating.
Når konkurrencen var slut, var jeg i parken næste dag -
- og lærte tre nye tricks.
Det føltes som var jeg ikke på samme niveau.
Jeg kan ikke lide at øve tricks og lære dem og kunne dem.
Når jeg kunne dem, føltes de forkerte. De føltes gamle.
De føltes ubrugelige. Det er for hårdt at skulle vinde.
Det var hårdt til tider.
Jeg husker, at jeg kastede op bag rampen ved en konkurrence i Texas.
Jeg sagde, jeg havde det godt. Nogle fyre havde set, hvad der skete.
Hvorfor kastede du op?
Hvis jeg ikke gjorde det godt, ville jeg langsomt forsvinde.
Og Florida, hvor jeg lærte at skate, var en jungle.
Det ville ikke ske. Jeg ville følge min drøm.
Jeg har 36 præmier. Eller havde.
Jeg har ingen præmier. Jeg smed dem ud eller gav dem væk.
For jeg hader dem.
Det var som narkotika.
Jeg ville fortsætte med at vinde. Hvordan?
Jeg elskede spændingen ved at være succesfuld.
Under konkurrencer tænkte jeg, at jeg ville vinde.
Det skal du altid. Hvad var meningen ellers?
Jeg har altid ønsket billigelsen fra de bedste inden for faget.
Og de, der var de bedste -
- fik deres billede i bladet.
De var amatører, men folk så på dem og tænkte:
De er så gode som de professionelle. De var utrolige skatere.
Talentet var ubestrideligt. Derfor fotograferede jeg dem.
GLEN E. FRIEDMAN FOTOGRAF
Det var lige meget om de var amatører.
Jeg vil ikke fotografere en, der ikke kan skate, fordi han tjener penge.
Vi dominerede bladene, kun fordi vi havde talent.
De her ukendte fyre på mit hold -
- gjorde noget stort inden for skateboarding.
Ingen havde set dem før -
- og ingen havde set, de ting, de gjorde.
Alan Gelfand opfandt en Ollie, da han var amatør.
Han opfandt århundredets trick, da han var amatør.
Folk forstod ikke en Ollie. De troede, at det var et trickfoto.
Man hørte om denne nye dreng, der havde det her interessante trick, -
- som ingen havde hørt om. Så man var skeptisk.
Og så ser man Alan Gelfand, en jødisk dreng fra Hollywood, Californien.
Når vi så en Ollie, var det vanvittigt.
Se den dreng. Han flyver uden at røre sit board.
Da jeg så det, måtte jeg lære det. Og hvad så derefter?
Jeg havde nået et punkt, hvor jeg kunne alle trick, -
- der nogen sinde var opfundet.
Så tænker man, hvad kan du ellers?
Da Caballero var 16 år gammel, opfandt han Caballerial.
Han tog det, Alan Gelfand lavede, en Ollie -
- og nu lave han en 360 Ollie i luften.
Da han lavede en Caballerial, var jeg helt væk.
For mig ændrede en Caballerial spillet, -
- for med den kunne du lave forskellige spinning manøvrer -
- eller tekniske manøvrer uden at røre boardet.
At se Tony udvikle sig var helt specielt.
Han havde alle disse moderne flips, tricks og spins.
Og man kunne se, at han var en anderledes type skateboarder.
Mere teknisk.
Mange gjorde grin af ham på grund af de tricks, han lavede.
Han gjorde ting, som folk ikke forstod dengang.
Og så kaldte de dem for cirkustricks.
Jeg kunne ikke lide ham.
Jeg kunne ikke lide hans stil.
Han var en lille irriterende dreng med for meget beskyttelsesudstyr.
Og han var ikke en berømt etableret person som:
SEAN MORTIMER FORFATTER: TONY HAWK BIOGRAFI
Folk vil hade ham. En fyr på vej op, -
- og hans ligemænd kom efter ham.
Det var skuffende for mig, at de fyre, jeg så op til, så mig som en joke.
Der var mange, der var imod ham.
Mange kunne ikke lide ham, fordi hans far var Frank Hawk.
Jeg har her Frank Hawk, formand for National Skateboard Association.
Hvad sker der med NSA?
Hans far organiserede konkurrencer, og hans mor var tidtager.
Folk sagde bag min ryg, at jeg fik mere øvetid.
I de parker, hvor jeg er god, findes konkurrencerne.
Han valgte dommerne.
Det var hårdt, men samtidig -
- var det ikke så nedslående, at jeg ville stoppe.
Det fik mig faktisk til at komme i gang.
Det var som om, jeg ville bevise noget andet for dem.
Dengang var det mit mål.
Jeg vil fortsætte, indtil I værdsætter det.
Og det er Tony Hawk.
Jeg så ham ikke som en trussel, -
- før jeg vandt to Whittiers og havde brug for penge til øl.
Og jeg tænkte, at jeg ikke ville vinde igen.
Jeg skatede ikke så meget men vidste, at jeg kunne komme i top fem.
Og så bemærkede jeg, at Hawk var ...
Han lavede det samme som jeg ... Det kunne jeg ikke forstå.
Ja, Tony.
Jeg blev stærkere bare ved at skate hele tiden.
Men jeg var også i puberteten og blev højere.
En bowl på 3 meter var ikke så skrækindjagende mere, -
- for pludselig var jeg halvt så høj som den.
Og pludselig kunne jeg det.
Da de selv blev navne i sporten, -
- vidste jeg, at jeg måtte markedsføre dem -
- på en unik måde. Her kommer Craig Stecyk ind i billedet.
Craig Stecyk er forfatter, fotograf og en konceptuel kunstner.
Men det usædvanlige med Craig var, at han var en politisk pyrotekniker.
Jeg ville elske at fortælle ham, at jeg går med kvindeundertøj.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg går med det. Men det gør jeg ikke.
Jeg ville gerne sige, at jeg gik med kvindeundertøj og tro på det.
Alle sagde: Hvad er det for en original?
Når man mødte Craig. Den her fyr dukker op, -
- siger en mærkelig snørklet ting, der ikke giver mening, -
- og forsvinder.
Hans sætninger var så opsplittede.
En sætning havde tres betydninger.
Man måtte tyde det: Okay, hvad taler Stecyk om lige nu?
De er mere ens end to helt forskellige mennesker, -
- der er som intet andet på Jorden.
Men de er helt forskellige mennesker.
Jeg kan ikke forestille mig, folk vil se den her film -
- og se Craig på skærmen i nogle øjeblikke -
- og ikke indse, at der nok vil være ti timers interview, -
- før han svarer på et spørgsmål.
Du ved ... Åh nej. Jeg mener, det ved jeg ikke. Du ved, jeg mener, jeg ...
Jah, jeg ville ... Du ved, jeg mener, jeg er ...
Du ved, jeg mener, hver ...
Du ved, jeg mener, det er ikke som om. Der er ikke noget ...
Jeg står op og går, og jeg du ved, skriver dumme sange.
Og stammer og mumler mig vej gennem livet.
Stacy sagde, at han tager Craig Stecyk med.
Han vil være art director.
Jeg var ikke sikker på, hvad det var.
Men Craigs tanke med en fotooptagelse var en flaske mezcal -
- med en orm i og så drikke hele flasken under optagelserne.
Med Craig der laver mystiske kommentarer i baggrunden.
Jeg sagde, behøver vi det? Hvad gør han egentligt for os?
Stecyk og jeg udvekslede idéer en dag.
Jeg siger til ham, at jeg ikke vil kalde det et hold.
Og ordet "skateboarding" skal ikke være del af det.
Craig ser på mig og siger "Bones Brigade".
KOM MED I BRIGADEN
Først troede jeg, at I var skøre.
Jeg husker, da jeg kom til Stecyks hus.
Vi skulle lave en reklame. Skal vi skate, spurgte jeg.
Vi tænkte, at vi skulle lave et sejt skate billede.
Jeg tænkte, jeg skulle stå ved siden af en Cadillac.
Han sagde, sid bare her. Jeg tænkte, bliver det her til en reklame?
Craig ville brænde en bil.
Georges forældre boede i et meget fint område.
Jeg ved ikke, hvorfor vi gjorde det foran hans forældres hus.
Vi skar en Cadillac over og tændte ild til den.
Jeg husker det. Politiet kom.
Jeg pegede på kvinden, der ejede huset og sagde: Det er hendes bil.
Vi prøver at slukke ilden.
Georges forældre siger: Hvad laver du?
Hvad laver du? Hvorfor gør du det foran vores hus?
Hvad? Hvad? Det er en skateboardreklame?
Jeg sagde: Jeg forstår det ikke.
Skateboardreklamer var de her kedelige typiske produktbilleder.
Jeg ønskede noget andet end skateboarding.
Craig ville aldrig nogen sinde sætte skateboardbilleder i en reklame.
Hans filosofi var, at bladet skulle vise skateboarding, -
- vi skulle vise idéer og billeder.
Nogle af de tidlige reklamer havde ingenting.
De har intet med skating at gøre.
De var bare: Hvad?
Man ser bare på det og tænker, hvad er det her lige?
Jeg husker, at jeg talte med Tony og Cab.
De ønskede at have et skatingbillede i vores reklame.
- De forstod det ikke. - Det var en af mine fordele.
Vi var hos Craig for at tage reklamebilleder, -
- og de sagde: Cab, kan du ikke holde denne døde hund til reklamen?
Og han sagde: "Nej, det vil jeg ikke." "Jeg gør det."
Det var Mikey der fandt de skøre ting, de syntes var skøre.
VÆLG DIN EGEN MIDDAG
SEX SÆLGER
Stacy sagde: Vi maler dit ansigt, så det ligner grafikken
Jeg sagde, at jeg ikke forstod hvordan.
Når man ser reklamen, havde de aldrig en reklame som:
"Rodney Mullen, to præmier for første plads." Aldrig.
Bones Brigade havde reklamen med den brændende bil.
En anden rider siger, hvorfor han ikke vil køre for det firma.
BONES BRIGADE ER SKATEBOARDINGS BEE GEES.
BEDRAGER Betty Cracker
Energi i en tom tank-verden POWELL
Nye børn, nyt produkt, ny reklame.
D. DAVID MORIN, FORLÆGGER: SKATEBOARDER MAGAZINE
Få kendte dem, for en helsides annonce i bladet var som:
Okay, du kom. Det er dig, der er.
Vi begyndte at få opmærksomhed. Og vil flyttede os opad hurtigt.
På to et halvt år var vi vokset med cirka halvtreds procent.
Men så begyndte skateboarding at falde.
Det var så pludseligt.
Ikke blot det, at bunden lige pludselig faldt ud, -
- men populariteten blev pludselig revet væk under os.
Parkerne lukkede. Butikkerne lukkede.
Og i 1982 lukkede "Skateboarder" -
- vores industris bibel.
SKATEBOARDING OFFICIELT ERKLÆRET DØD!
Og øjeblikkeligt var alle de, vi elskede og syntes var fantastiske, væk.
De professionelle fra halvfjerdserne kunne ikke tjene flere penge -
- og forlod sporten.
Den ene dag er du verdensmester, den næste:
"Hvad vil du med dit liv?"
Jeg vendte tilbage til skolen og vidste ikke, hvad jeg ville.
Jeg tror, at mange ikke kunne klare det.
En del tog stoffer, solgte stoffer.
Jeg kæmpede, boede i en bil. Jeg lavede et juveltyveri for at ...
For på et tidspunkt at have et sted at bo.
Og jeg var i et slumkvarter.
Jeg skulle være en fantastisk skateboarder.
Og her ved jeg ikke, hvordan jeg får mit næste måltid.
Alle blev ramt, så det var ligesom:
Det er tydeligt, at skateboarding er død.
Spørgsmålet er mere, hvorfor kollapsede det?
CALIFORNIEN SKATEBOARD PARKER
Nioghalvfems procent af alle designede skaterparker -
- blev designet forkert, fordi ingen vidste hvordan.
Fysikken var forkert. Kurverne og afstandene var forkerte.
Var der nogensinde en skaterpark, der var lige så god som -
- en almindelig kloak eller en kantsten? Nej.
De parker duede ikke og lukkede.
Skatere blev skuffet over skateboarding på grund af dem.
Vi kalder det "Den Mørke Tidsalder", fordi skateboarding næsten forsvandt.
Jeg var så ung, så jeg vidste kun, at alle mine venner var stoppet.
Alle skaterparker lukkede.
Men jeg ville ikke stoppe.
Jeg havde stadig et skateboard. Jeg behøvede ikke mere.
Med tabet af skaterparkerne, og et terræn der bestemte, -
- hvor og hvad, du skulle gøre, -
- gik skateboarding til en anden tidsalder.
Jeg bad min fars chef, der havde et græstørv-firma:
Kan jeg ikke bygge en rampe her?
Og endelig sagde han: Jo, Mike.
Ud af nødvendighed begyndte folk at bygge half-pipes.
Men få varede ved.
En gang imellem kom der en ny.
Man skulle bruge den hurtigt. Naboerne ville rive den ned.
Og det var fantastisk. Vi ville opsøge alt.
Vi ville køre tre timer til en dårlig rampe i en drengs baghave.
Ramperne og baghaverne blev faktisk -
- på en måde som missioner.
De lå rundt omkring i staten.
SKIP ENGBLOM MEDSTIFTER AF ZEPHYR TEAM
Man ville finde sammen som i en religion.
De var til tjeneste for rampen.
Under alt dette brainstormede Craig og jeg med Fausto Vitello.
Fausto Vitello ejede Independent Trucks.
Og vi besluttede at lave konkurrencer.
Professionelle konkurrencer med børn der skater.
Det følte som: Hvad er det lige, vi laver?
Jeg ved ikke, hvor langt vi kørte, for at komme til den konkurrence.
Pludselig er der en rampe i midten af -
- den her støvede bowl på en parkeringsplads.
Vi holdt sådanne konkurrencer over hele landet.
Rich Flowerday i Nebraska. Hans forældre sagde:
Tag bare drengene fra Californien herned til arrangementet.
Jeg er ikke sikker på, hvad de forventede.
De her besøgende var der. De var fine.
Det var ligesom et stort punk rock show.
Ingen autoritet. Komplet kaos fra teenagere, -
- der gjorde lige hvad, de ville.
Vi drak øl og var sammen.
Og alle sad på boardet eller taget.
Pas på tagrenden, Bob. Vær forsigtig.
Man kiggede bare efter en, der tog ansvar.
Er det mig først? Ham først? Hvad sker der?
Og der ville være en fyr med et stykke papir.
Kevin Thatcher. Der sker noget lige om lidt.
Skateboardkonkurrencer førhen var meget kontrollerede.
Alting var timet.
Men i de her baghaver ejede vi det hele.
Ingen kan fortælle os, hvad vi skal gøre her.
Folk skatede, blot for skatingens skyld.
Der var ingen fremtid for en professionel skater.
Alle vores firmaer tjente få penge.
Tony Hawk fik en check på 85 cent for et board fra en af os.
Førstepræmien i en professionel konkurrence var 150 dollars.
Men jeg var 14 år gammel. Et hundrede og halvtreds dollars?
Jeg er med! Jeg vil købe en knallert.
Det var så spændende, at disse baggårds begivenheder -
- fik sporten til at vokse igen.
Min holdning er, at skateboarding ikke har noget at gøre -
- med konkurrencer eller sport. Og ...
Og hvis det ikke har noget at gør med sport, hvad har det så at gøre med det?
Det handler blot om at være så umoden, du kan, i resten af livet.
Faktisk. Ikke også?
Det kan lyde dumt, men det er er faktisk sådan.
Det syntes jeg.
Du mener ikke uansvarlig?
Nej. Ikke uansvarlig. Jeg var nok den mest ansvarlige af alle.
Jeg havde meget mere ansvar end dem.
Hvilket nok er grunden til, at jeg blev lidt skør.
Ikke sandt?
Lance var den typiske komiker.
Han er den klassiske komiker med en meget mørk side.
Ved en konkurrence i Alabama, midt i sit løb -
- blev Lance så vred, at han smed sit board ud mellem publikum.
Han gjorde det ikke for at skade. Jeg ved ikke, hvorfor han gjorde det.
Men det ramte en. Og den her fyr, da konkurrencen var slut, -
- gik hen til Lance og slog ham omkuld.
Jeg tror kun, at det var et lille udbrud.
Det var et meget lille udbrud.
Mange andre havde udbrud. Jeg var så vred i Del Mar, -
- at jeg sprang i poolen. Det var skørt.
Jeg var et barn.
Jeg er en hævnlysten person, en selvisk person, en total tåbe.
Al min motivation stammer fra frygt.
Og det er mine gode sider.
De er mine dårlige sider, der driver mig frem, -
- fordi jeg er ...
Jeg vil have det sjovt og gøre, hvad jeg vil, -
- også selvom jeg har det dårligt med det.
Jeg kan ikke lide det ved mig selv, men jeg kender ikke nogen anden måde.
Det stammer fra det barn, der ikke var god til noget.
Ingen kom og sagde: Hej, jeg tror på dig.
Jeg tror, at du er fyren ... Jeg tror, at du er god.
Stacy var i den her gruppe, han var sammen med.
Det var som om, han forventede det her, at de fyre.
Han forventede det aldrig fra mig.
Jeg satte Lance på holdet for at han skulle ...
Blive min assistent en dag.
En slags assisterende holdleder.
Han var en god skater, men jeg ventede ikke at han ville blive en fantastisk skater.
Idéen med at få mig til at gøre, det han sagde, kom hurtigt.
Min mor spurgt Stacy, hvorfor Lance stadig var med i skating.
Han vil gøre det, du gør. Så, ja ...
Det skulle være sådan. Det vidste jeg altid.
Jeg tænker, at samtidig var jeg under meget pres, -
- fordi jeg fik en familie og skulle tjene penge.
Pludselig er han far og ægtemand.
Han skal bevise det for dem, og give dem et sted at leve. Og er stadig et barn
Jeg havde jobs.
Jeg satte overflader på skateboards.
Jeg gjorde dette, mens jeg var professionel, for at være professionel.
Og jeg var jaloux. De her fyre skatede.
De skatede. De var de bedste.
Og jeg arbejde for at kunne være en skater.
Og jeg blev anset som en andenrangs skater og en klovn og ...
Det var en kamp, hvordan jeg kommer med og vinder -
- og er den bedste og progressiv?
Og da I gav mig chancen -
- for at være med i den første video, faldt det på plads.
GODMORGEN HR. MOUNTAIN
Vi havde drømmen om at lave en skateboard video.
En timelang hjemmelavet video om Bones Brigade.
Og jeg spurgte Craig, om han ville have det?
Jeg kunne lave film dagen lang for faktisk ingen penge.
Det var det logiske at gøre.
Han vil glide langs kanten og hoppe herned.
- Okay, okay, jeg kører. - Okay.
- Gå væk, Stacy! - Det kan jeg ikke.
- Jeg skal gribe boardet. - Okay.
Folk fik de første videooptagere hjemme.
Indtil da var det eneste skateboarding i bladene.
Man så ikke tingene, mens de skete.
Vi tænkte, at vi ville sælge tre hundrede af den første video, -
- og vi solgte, tror jeg, tredive tusinde.
Det var utroligt. De blev manifester.
Hvis det bare havde været Rodney Mullen og Steve Caballero -
- og Tony Hawk på videoen, ville jeg have sagt: pokkers!
Skating er svært. Jeg bliver aldrig så god.
Men Lance Mountain viste skating som noget opnåeligt.
Det så sjovt ud, når han gjorde det.
SHEPARD FAIREY GADEARTIST
Jeg kunne se mig selv gøre det, han gjorde.
Ligesom Lance siger, det er okay at være en dårlig skater.
Og jeg mener ikke, at Lance var en dårlig skater.
Men man kan elske skating, og det er nok.
Men det var som om: Vent, bor du ved Stacy?
Jeg bor langt væk. Går du over til hans hus og ....
Han er stjernen i Bones Brigade.
Det var lidt hårdt for mig at se det.
De fleste skatere sagde, jeg fik dobbelt så meget omtale.
Men det er ikke omtale baseret på, at jeg er god.
Det var om at fjolle rundt.
Det tænkte jeg. Det er en underlig dynamik.
Men det ændrede alt for mig.
Og pludselig ville jeg have mig et board.
Ja!
Da blev Lance en stjerne. Ved at sige: "Jeg gør det."
Jeg forstod, at jeg kunne tilbyde forskelligt.
Skateboarding er også at lege og ikke kun at være god.
Min mor var koncertpianist, da hun var barn.
Og jeg voksede op til klassisk musik.
Så jeg voksede op og hørte og læste om de fantastiske komponister.
Beethovens musik rørte mig. Altid.
Han havde den her energi.
Jeg læste historien om, at han blev døv -
- og isolerede sig. Og det var der, han blev sig selv.
Og for mig var det som: Lad ikke noget forgifte din individualitet.
Vær væk, gå væk og kig indad, ikke udad.
Det, der får os til at gøre store ting, er inspiration, -
- der rammer så dybt, at det er som kontrolleret desperation.
Og hvis du ikke kan nå det, så forsvinder det bare.
Og du kan ikke gøre det her. Det skal sive helt der ind.
Til nytte for sin far, byggede han dette lille sted til Rodney, -
- hvis han lovede at bruge sit beskyttelsesudstyr.
Han byggede et lille betongulv og et lille tag over. Og lys.
Så Rodney ville skate fra to til fem om natten.
Det var hans tid til at skate.
Det var godt. Fordi det var meget varmt.
Det var så varmt og fugtigt i Florida, hvor de boede, -
- at de byggede hundehuse med aircondition.
Det bedste for mig var isolationen.
Måske hvis jeg havde været en anden herude, -
- ville jeg have være som dem.
FREESTYLE KONKURRENCE, cirka 1980
Du skatede enten freestyle hele tiden, hvilket gjorde dig til en nørd, -
- eller du skatede i pools. Der var ingen middelvej.
Freestyle var små boards, stramme shorts. Totalt tåbeligt tøj.
Vi hadede freestyle. Men så kom Rodney, og vi stoppede alle.
Alle stoppede. Hele skaterparken stoppede.
Alle skatere på rampen stoppede.
Alle kiggede på Rodney. Det var lige meget.
Man skulle nemlig se et show.
Han var alt for avanceret for os alle.
KEVIN HARRIS TIDLIGERE MEDLEM BONES BRIGADE
Hver gang vi mødtes i Californien, -
- havde han nye tricks, som ingen kunne klare.
Jeg filmede mange af de konkurrencer og analyserede dem.
Vi kørte det langsomt. Hvordan gjorde han det?
Og alle prøvede Rodneys tricks.
Jeg ville se ham og finde ud af, hvordan man gør et flip på et board.
Når noget er gjort, er det nemmere at lære, -
- end hvis det aldrig er gjort før.
Hvis andre har gjort det, tænker du, at du kan gøre det.
Tro betyder alting.
Jeg skal kun have bekræftelse, -
- som en kontakt der tændes, for at se det.
Det er som om: "Ja, jeg kan gøre det."
Det er om at overbevise dig selv. Med alle nye tricks -
- skulle jeg bare sige til mig selv:
"Du kan gøre det. Det er muligt. Gør det."
Tony og Rodney var outsidere fra begyndelsen.
Og i lang tid var det, de gjorde, mærkeligt.
De gjorde det. Du tog dine venner med.
Kom til parken og se, hvad Tony gør.
Eller: kom med bag bygningen, jeg vil vise dig, hvad Rodney gør.
Og det ville sige, at det var ligesom et freakshow.
Jeg lærte en masse basale tricks, -
- som jeg samlede op fra mange steder.
Men jeg lærer dem for at lave noget andet ud af dem.
Glæden er ikke at skabe noget.
Glæden er det, der kommer fra dig. Det holder mig i gang.
Rodney Mullen der opfinder flatland Ollie ændrer alting.
Jeg må rose Rodney Mullen for at få den på gaden -
- på en måde, så man ikke kan skate uden den.
Selv om det tog lang tid før folk lavede det trick.
Vi tænkte ikke: "Det er et trick -
- der vil være rollemodel for de næste skateboard-generationer."
Det påbegyndte ændringen af skateboarding -
- fra at være baseret på ramper -
- til at komme ud på gaderne og i hænderne på alle børn.
Når man ser Tommy i "Future Primitive" -
- og han laver en Ollie over buskene.
Så indså man, at man kunne lave en Ollie over ting.
Over forhindringer. Man behøver ikke en rampe.
Tommy Guerrero var den første streetskater på holdet.
At være en professionel streetskater var helt nyt. 1985.
Det var der, skateboarding blev til skateboarding.
Det var ikke længere en afart af surfing.
Det var fakta. Dette er skateboarding.
Stedet for skateboarding er i en skateboard park og ikke på gaderne.
- Korrekt. - Det er på et sikkert sted.
- Filmer du det her? - Ja.
Vi boede i byens døde ende og havde intet at lave.
Og da skateboarding kom, specielt street skating, -
- blev byen udholdelig.
Det gjorde byen værd at leve i, fordi det åbnede den helt.
Mulighederne var pludselig uendeligt mange -
- i en by, hvor der engang ikke var noget at lave.
Pludselig var det ikke så slemt.
Der er en kantsten og nogle bænke. Der er nogle trapper, og der en væg.
Der var som om, alt blev omdefineret.
De var ikke ting, der begrænsede og definerede vores liv.
MIKE VALLELY TIDL. MEDLEM AF BONES BRIGADE
De var ting, vi nu definerede.
Jeg følte mig kvalt af South Carolinas konservative samfund.
SHEPARD FAIREY GADEARTIST
Skateboarding var en vej ud af det, jeg anså som, -
- en meget homogen måde at gøre tingene på.
Da "Future Primitive" sagde: I fyre derovre, vi er herovre.
Da var det som: Det er rigtigt, jeg ved hvilket hold, jeg er på.
IKKE SIKKERT OMRÅDET ER KONDEMNERET
Det føltes som om, vi på vej til noget, der talte til os, -
FRED DURST MUSIKER/FILMINSTRUKTØR
- og som ingen anden forstod.
Det bragte fællesskabet til noget individuelt.
(han siger en vittighed)
Jeg elskede den første Bones Brigade.
Man fik et par klip af pigerne ved Lances rampe, der kiggede på.
De kom med et par udråb.
På den anden fik man dem klædt ud som pigerne derude.
Det gav mening. Det gjorde det bedre.
Videoerne kom med et menneskeligt element.
Vi var ikke bare det her urørlige skater elitehold.
Vi var fjollede, og vi faldt.
Læge! Læge! Læge!
Han får krampe!
I de her forskellige videoer, er der altid -
- tolv eller tretten fyre på et tidspunkt.
Os seks fik altid, sådan, -
- hovedrollerne på samme tid.
De andre, der ikke fik hovedrollerne, prøvede at tage vores plads.
Der er alle mulige amatører bag dem.
Og de fyre ville være i spidsen.
Bare fordi du er i Bones Brigade, behøver det ikke betyde ...
Hvor mange medlemmer var der i Bones Brigade?
Hvad, tredive, halvtreds?
De fem eller seks i eliten.
Hver enkelt måtte træde frem og satse.
Når man så fyre som min helt, Alan Gelfand, opfinde Ollien.
Det var fantastisk.
Det var hans eftermæle. Og så Caballero der lavede Caballerien.
Det er fantastisk. Hvad skal jeg så lave?
Alle havde hørt, at Mike havde lært det her trick.
Det var rigtig stort. Alle talte om det.
Du kunne ikke tro det, hvis du ikke så det. Hvad siger du? McTwist.
Han gør et flip ind i ... Hvad taler du om?
Jeg kan huske, at jeg så på mine arme.
Gåsehud. Jeg overværede historie.
Du ved. Målløs.
Og jeg husker, at jeg tænkte.
Det der er halsbrækkende.
EUROCANA SOMMERLEJR
Rodney, Mike McGill og Lance Mountain skulle undervise -
- på en skatelejr i Sverige. Og der lærte Mike tricket.
Jeg har tænkt på at lave en 540 i, ved du, -
- næsten seks eller syv måneder, da jeg så en rulleskøjteløber gøre det.
Mange af os prøvede en 540. Jeg prøvede med ham i bunden af rampen.
Gater og Dale Smith prøvede dem halvt oppe ad rampen.
Man kunne ikke under rampen.
Man var i en meget farlig stilling.
Det krævede meget mod.
Jeg gjorde ikke nødvendigvis den slags ting.
Jeg skatede selvfølgelig så hårdt, jeg kunne, men løb ikke sådan en risiko.
Men jeg ville dette og tænkte: Jeg vil gøre det.
Jeg tog frem og tilbage og kiggede på ham, og han skubbede og skubbede.
Jeg tænkte: Åh Gud, han gør det.
Han kom tilbage til mig og sagde: "Gæt, hvad jeg gjorde."
Jeg sagde: "Du har lavet en."
Køre omkring på dit ...
Hive alt på jorden.
Jeg tænkte: "Hvorfor kommer du ikke og kigger."
Kommer og ser. Laver en 6-foot air.
Laver en 540 over mit hoved.
Og jeg siger:
Hvad skete der lige der?
Jeg tænker, at det bliver en infrastrukturel ændring -
- i det, de gør. Det bliver en skillelinje. Og min første ...
Dum ting at sige men meget ærlig -
- er en ærlig: Jeg er glad for, at jeg ikke gør, det han gør.
Jeg vil være ærlig. Da han gjorde det, tænkte jer: Jeg er et fjols.
Respekt for ham. Jeg har været spydig overfor ham.
Men jeg er ikke på det niveau.
Jeg er slet ikke i nærheden af ham.
Jeg gjorde det foran Lance.
Han startede med at skate og prøvede tricket med det samme.
Jeg kan ikke tro, at han prøvede så hårdt.
Og prøvede det. Og stakkels Lance strakte ud.
Og hans krop ramte kanten, og det var det for Lance.
Jeg husker, at jeg græd den aften og tænkte:
Skal tilbage til jobbet. Æv.
Som om: Du kan ikke få det til at lykkes.
Du vil blive skubbet ud af skateboarding. Det er skrækkeligt.
Det er svagt.
Jeg tog hjem og prøvede det trick -
- i en hel måned. Og jeg kan huske, da det lykkedes, -
- og jeg gik over til murstensvæggen og smadrede mit board.
Smadrede det bare. Jeg var ikke glad for, at jeg havde gjort det.
Jeg var sur over, at det tog en måned.
Jeg var sur over, at det skulle være sådan en kamp.
Det var ikke engang som om:
Der var kun en håndfuld, der kunne gøre det.
Jeg begyndte med at prøve at kaste mig selv ud af poolen.
Jeg forstod ikke, hvordan det virkede.
Jeg kunne ikke spinne hurtigt nok.
Og jeg var bange for at være så højt og spinne i blinde.
Det satte en klemme på min karriere, da det trick kom.
Jeg husker, da de fyre lærte det.
Og jeg måtte lære andre trick for at kunne konkurrere.
Og de elsker jeg ved Bones Brigade, -
- at det var en gruppe skatere, der fik én til at nå højere niveauer.
Vi heppede alle på hinanden.
Hvis en klarede sig godt, var alle glade for det.
Jeg husker, at der var en konkurrence, -
- hvor alle bar andres trøjer som støtte.
Men der er noget, jeg tror, at alle vil skrive under på, -
- at vi ville gøre Stacy glad.
For mig var det sjovt, når han grinede.
Når han grinede, gjorde du enten noget fantastisk, -
- eller du var sjov foran kameraet.
Han ville aldrig give dig et kram og sige, at det var fantastisk.
Som: Du er den bedste.
Han ville grine. Det var den eneste måde, han ville fortælle, -
- når han var imponeret over et trick eller noget.
Han ville vise det og komme med Stacy grinet.
Jeg tror, at enhver med en smule berømmelse bliver forsigtig -
- med at overdænge dig med ros.
For meget af det kan være tungt som en gravsten.
Stacy gjorde aldrig det.
Brande er ikke let antændelige af gassen men af dampene.
Og denne latter var som dampene.
Når du gjorde noget så uvirkeligt, -
- måtte du have en, der troede på dig eller lod som om.
Intet andet hold eller firma havde en sådan fyr.
Jeg elskede at se drengene lykkes.
De var så talentfulde.
Jeg elskede det mere end min egen karriere.
For det første taler du om drenge, -
- der er femten, seksten år gamle og allerede verdensklasse atleter.
De ting, de gjorde. Mange af de tricks var deres.
De opfandt dem.
Jeg hader ordet "træner", men jeg havde dette talent for at træne dem.
For at være der for dem.
Børn lærer ikke at være konkurrenter.
De lærte ikke at være professionelle atleter.
Jeg lærte tidligt fra min egen generation -
- noget af det værste, du kan gøre for en teenager, -
- er, at give dem for megen opmærksomhed og penge.
Det ødelægger deres opfattelse af dem selv.
Og der var mange tab i min generation.
Disse drenge der tænkte: "Jeg kunne have været en konkurrent."
Og de måtte leve med den mislykkede karriere, den ødelagte drøm -
- resten af livet. Når de ser tilbage: "Jeg kunne have gjort det."
Jeg husker Stacy blive vred på mig, da jeg faldt i indledende -
- ved Great Desert Ramp Battle i Palmdale.
Kom så, Steve.
Det var skidt, for det var et overmenneskeligt løb.
Stacy følge nok, at jeg ikke rigtigt brændte for skating.
På det tidspunkt var der det her band The Faction, -
- og jeg spillede meget punk rock musik.
Og jeg begyndte at se sådan ud.
Men jeg husker, da han for første gang skældte mig ud som en far.
Og der er første gang en alvorligt har sagt til mig:
"Hvad er der galt? Er du ligeglad med din skaterkarriere?"
Han havde aldrig før råbt ad mig. Jeg var meget rystet.
Jeg begyndte næsten at græde. Jeg tænkte bare:
"Jeg vil vise ham, at jeg ikke er ligeglad."
Og jeg husker, at jeg faktisk vandt konkurrencen.
Fremragende back side air. Indie air. Her kommer han.
De troede, at jeg ville tabe den.
Utroligt.
Den eneste gang, jeg ville være efter dem, var hvis de kom, -
- og de ikke respekterede deres talent, og de var ligeglade.
Det gjaldt ikke om at vinde, det gjaldt om at gøre dig bedste.
Jeg vil høre noget råben til denne fyr.
Rodney Mullen!
Rodney var perfektionist.
Den vildeste konkurrent. Han kendte den mindste ting, -
- han skulle lave.
Præcist hvor han skulle lande, for at gøre det, han skulle.
Hvis Rodney trådte af boardet, ville han nok være helt slået ud.
Rodney var en konkurrent efter Olympisk målestok, -
- jeg nogensinde har set. Han var altid fejlfri, perfekt.
At blive nummer to efter ham, var som at blive nummer et.
Ingen fortjente at tage hans plads.
Og der startede rygterne om, at han trænede ni timer om dagen.
Ni timer om dagen? Hvordan er det muligt.
Når vi tog på tur, tog han bare af sted.
Når vi kom til hotellet klokken to om natten, ville han skate.
Hvad? Okay. Vi ville altid vågne for en opvisning.
Og han listede ind. "Fandt du et sted at skate?" spurgte vi.
Han sagde: "Ja, og jeg lærte nogle nye tricks."
Er det 500 nye tricks nu? Og ved den næste opvisning siger du:
Du lavede tricks, jeg aldrig har set.
Jeg har være på tur med dig en måned.
Du virker uovervindelig.
Hvad kræves for at være en mester freestyler?
Det ved jeg ikke. Mit sind.
Rodney er en klog følsom person, men han var underkuet.
Han var næsten som en slået hund. Og hans kælenavn var Køter.
Han var meget stille. For sig selv. Introvert.
Rodney var skør. Fuldstændig. Men på en genial måde.
Som et galt geni. Ligesom de geniale, der er gale.
Han ville fortælle historiske facts, men han kunne faktisk ikke ...
Hvordan åbner man denne dør?
Han blev i hjørnet.
Og en gang imellem kom der et udbrud.
Vi kunne ikke finde ud af, hvad der var galt med ham.
Jeg husker, da jeg rejste med ham på en af de mange ture -
- langt fra alt. Prøvede at komme til en opvisning.
- Det er nok sent. - Jeg tror, at jeg er syg.
Jeg tror, at jeg skal kaste op.
Rod, er du køresyg?
Har du spist noget dårligt. Jeg sagde: "Det hele."
Han bøjede sig forover og ...
Og vi tror, at han kaster op.
Og stiger ud. Og vi tror, at han skal kaste op.
Han løber. Han løber ud ad vejen, væk, ud af sigte.
Skulle han på toilettet? Hvor blev Rodney af?
Vi ventede og ventede og ventede.
Jeg ved ikke hvor lang tid. Noget tid.
Solen var nok gået ned. Men jeg husker, da jeg så varevognen.
De så alle på mig, som om ...
Et temmelig uforglemmeligt blik.
Og Rodney kommer og siger: "Hej." Som kun Rodney kan.
"Hej." Og vi siger: "Hej Rodney. Har du det bedre?"
"Ja." "Okay, vi skal af sted."
Døren lukker, vi kører. Ingen siger et ord.
Jeg kunne ikke stole på Rodney.
Tony kunne forholde sig til ham, for han er meget progressiv.
Og mine minder gik til Tony.
Se det han gjorde.
Den mærkelige fremmed.
Det var det ... "X-Men". At se på denne skøre, mærkelige ...
Vi er alle mutanter. Og se på hans superkræfter.
Jeg ville se på ham med forbløffelse.
Og fyrene begyndt at tjene lidt penge, og Tony ...
Tony tog sine penge og købte et hus.
Og han fik faktisk bygget en skateboardpark ved sit hus.
Da jeg skulle filme, -
- havde Tony så mange nye tricks, -
- at det var svært at få plads til dem alle.
Jeg var helt besat med det.
Jeg kunne ikke sidde stille. Hvad bliver det næste?
Hvordan gør vi det bedre? Hvordan kombinere vi de to -
- til noget bedre? Mere imponerende?
Jeg ville bare være mere imponerende.
Tony lavede pludselig en et-fods McTwist.
Så lavede han board-varial McTwists.
Og så lave han det utænkelige: En Ollie McTwist.
Han lave en McTwist uden at røre boardet.
Og jeg tror ikke, han gjorde det for berømmelsen.
Jeg tror ikke, han gjorde det for at være berømt, en stor ...
Han var ikke en rockstjerne type.
Med Alva Posse var de fyre som dyr.
De havde dreadlocks, læderjakker og en øl i hånden.
De røg nok også en joint på parkeringspladsen.
Mine drenge var rockstjerne drenge.
Og derfor var mine drenge så ...
Så aggressive over for Tony Hawk!
De bandede sagte, når han løb.
RESULTATER PRO POOL TONY HAWK
Tony Hawk havde ikke en smuk surfer stil.
Han var ranglet. Han var ikke køn.
Han så fantastisk ud.
Men han var ikke køn. Han var ikke en køn skater.
Han er ikke en smuk sportsmand med en fin stil.
En af hans vigtigste rivaler var Christian Hosoi.
Og Christian Hosoi var en af de smukkeste skatere, -
- der har været i sportens historie.
Han var kraftfuld. Han så eksotisk ud.
Og, som Alva, var han en rockstjerne.
Klap for Christina Hosoi! Lad os høre det! Kom så!
Jah!
Og alle, punkerne, de seje, elskede Christian.
Hvis de elsker Christian, hader de Tony.
Klap for Christian Hosoi!
De fans var vilde.
Den rivaliseren, de skabte, gjorde os mere konkurrerende.
De ville altid kæmpe.
De ville have disse vældige kampe. Helt vanvittige.
Helt modsatte stilarter og holdninger til skating -
- men begge lige gode.
Christian var mere brede, stil, ynde og styrke.
Tony var mere... Hurtigere og stærkere, -
- mere robotagtig, mere teknisk.
Og de sagde: "Du har ikke stil, du har kun tricks."
Det var det, jeg ønskede. Jeg ønskede kun nye tricks.
Jeg skulle højere ved den næste konkurrence, -
- for han kom med tre nye tricks.
- Det er det. Vind eller forsvind for begge. - Vind eller forsvind.
Hvor mange gange afgøres det af disse to, Christian og Tony?
- McTwist. Jah! - Jah!
- Kører hårdt. - Det er et must for Tony.
Christian går efter struben, lige her.
Syv-tyve!
Mine damer og herrer. Jeg præsenterer med fornøjelse vinderen.
- Tony Hawk! - Ja!
Han har vundet 18 ud af 29 godkendte professionelle konkurrencer -
- og de eneste tre NSA serietitler nogensinde.
Han er skateboards Wayne Gretzky.
Det varer lang tid, før vi ser en som ham igen.
Jeg vandt de fleste konkurrencer. Jeg vandt de største serietitler.
Og på et tidspunkt fortalte folk mig ...
Folk, jeg skatede mod, sagde: Jeg håber bare, jeg bliver nummer to.
Jeg kunne ikke lide det, det gjorde ved mig.
Det var mentalt ødelæggende.
Jeg nød det ikke. Jeg nød det ikke ...
Jeg ville vinde. Det var som: "Ja, jeg vandt."
Det forventede man af mig. Jeg gjorde det. Sådan.
På bagsiden af det. Hvis jeg ikke vandt, -
- hvis jeg blev nummer to, sagde de: Du er ingenting nu. Du vandt ikke.
Og det var for meget for mig på det tidspunkt.
Og det tappede mig virkeligt.
Jeg nød ikke skating så meget på grund af det.
Man skulle være en robot for ikke at blive berørt -
- af nogle af de negative ting, der blev sagt.
Dengang plejede fyrene at spytte på Tony.
De punk ungerne spyttede på ham.
De hadede ham.
Han vandt alt, eller næsten alt.
Det skaber denne ... Så meget pres -
- for der er ingen glæde ved at vinde.
Det er kun at holde fast ved noget, så du ikke mister det.
Og det er rystende. Det overgår glæden ved det.
Det er som en novelle af Kafka.
Du bygger et hus men kan ikke bo i det, fordi du sidder og passer på det.
Jeg tror, at han var seksten eller sytten år gammel.
Tonys storebror Steve ringede.
Han sagde, at han måtte komme med Tony og tale med mig.
Noget er galt. Og Tony er ikke nogen følsom dreng.
Eller han viser da ikke sine følelser.
Det var første gang, jeg så Tony følelsesladet.
Drengen var fuldstændigt brudt sammen.
Steve talte for ham -
- og fortalte mig, at Tony er urolig og rystet.
Han føler, han ikke kan konkurrere mere, og han vil ikke konkurrere mere.
Først sagde han til mig: "Jeg forstår det.
Og jeg forstår, hvordan du føler.
Men hvad kan du gøre? For alt handler om konkurrencer."
Det var virkeligt om dine konkurrenceresultater.
Hvis du ikke konkurrerede, ville ingen sætte dig i bladene.
Ingen ville optage video med dig.
Du måtte selv bevise, at du er bedre end alle andre på rangstigen.
Og han fortalte mig også:
"Rodney Mullen sagde det samme til mig sidste år."
Ved Del Mar konkurrencen -
- måtte jeg gå gennem skaterparken og sidde med ham.
Han havde brug for ...
Jeg følte på ham, at han havde brug for nogen.
Jeg kan ikke forlade den dreng i dag. Der er noget med ham.
Han siger det ikke til mig, men han viser mig det hele.
Jeg prøvede at være så blid og forsigtig med ham som muligt.
Men jeg er et barn og prøver, at forstå hvad det her barn går igennem.
Jeg er ikke så dygtig men kunne føle, at det ikke var rigtigt.
Det var ved Del Mar konkurrencen? Jeg talte med ham efter hans løb -
- om, hvor godt det gik.
Han sagde, at det var hans sidste konkurrence.
"Jeg stopper. Det var det for mig."
Jeg sagde, at han skulle give mig sin autograf, inden han rejste.
Han skrev bag på et visitkort "Farvel, Rodney Mullen".
Og jeg tænkte, hvordan kunne den fyr blive verdensmester -
Han vandt hver eneste konkurrence, han deltog i.
- og bar gå væk og ikke vende tilbage.
En eller to uger inden konkurrencen siger min far:
"Bare så du ved det, vil dette være din sidste konkurrence."
Det var altid dvælende, men han mente det.
Og ting var blevet værre hjemme.
Meget værre. Meget værre.
Og så ...
Min søster var blevet anorektiker, og jeg var på vej samme vej.
Og jeg var gal. Gal.
Og så ... Han sagde bare: "Det var det."
Og han sagde: "Du går ingen steder, og jeg gør det for at redde dig.
Stop. Jeg tror, at det her skateboarding gør dig skør."
Og så kunne jeg ikke fokusere.
Det var den eneste konkurrence, jeg tabte.
Mine tanker var væk.
Jeg ...
Da jeg kom tilbage og havde tabt, sagde han:
"Jeg vil se, hvordan du kommer tilbage fra det her.
Hvordan du klarer det, vil definere dig."
Jeg husker, at jeg kom ... Jeg var meget tynd.
Og det gik skidt i skolen, fordi jeg ikke gad mere.
Jeg husker, at han ikke kunne gøre noget ved det.
Det blev ikke udlevet. Det gør du ikke i det hjem.
Jeg mener, det er sådan ... Det gør du ikke.
Jeg visnede på en måde, du ikke kunne kontrollere.
Jeg husker lærerne og ting, som at gå til rådgivning.
"Vi ved ikke, hvad der er galt. Vi ved, at der er noget galt hjemme. Spis!"
Min far var ikke ond. Han gjorde det bedste, han kunne.
For det han havde, med det han havde med mig.
Men det er de dannende år.
En teenager når ting begynder at gøre ondt på en anden måde.
Da jeg fandt skateboarding, var det det første, jeg holdt af.
Jeg mener, jeg elskede det.
Og da det blev fjernet fra mig, gjorde det noget hårdt i mig, -
- hvor intet andet betød noget.
Han kom til mig. Jeg var i garagen.
Han sagde: "Jeg ved, at det her har været hårdt for dig."
Dette er måneder efter.
"Du kan skate, for jeg tror, at du har brug for det.
Men jeg tror at -
- på en måde, det, der er galt med dig, -
- har at gøre med presset i konkurrencer. Så du kan ikke konkurrere."
- Sagde din far virkelig det? - Ja.
Konkurrencer gav mig evnen -
- til at forsætte med at gøre det, der definerede mig.
Men de repræsenterede kun: "Du skal ikke fejle."
Under min korte konkurrencepause, -
- da jeg prøvede at finde ud af, hvad jeg skulle gøre, savnede jeg det meget.
Og jeg havde et par ret tunge samtaler -
- med Rodney om det.
Han var allerede tilbage i konkurrence, og jeg spurgte hvordan.
Han sagde, at han kom tilbage med en anderledes holdning -
- at være lidt ligeglad med resultaterne. Han nød det.
Jeg kan lide at skate. Vinder jeg ikke, så vinder jeg ikke.
Jeg holdt op med at bekymre mig om den perfekte konkurrence for at trives.
Og det lykkedes. Først vandt jeg tit. Nogle gange blev jeg nummer fem.
Og det var sjovt. Det blev faktisk mere sjovt efter det.
Alt, hvad jeg er i dag, er nok forstærket af mit behov for accept.
Med min far er det nok ikke den slags accept, drenge ønsker.
"Det er godt, du gjorde det, men forstod du det?
Du dominere noget, der faktisk ikke betyder noget.
Og brug dig selv på noget meningsfuldt."
Men takket være Tony og Caballero og fyrene, -
- der gav mig en følelse af accept og samhørighed.
Det blev gengældt og givet tilbage og ændret på en forstærkende måde.
Og det var det, der skabte Bones Brigade.
JAGTEN PÅ ANIMAL CHIN
For mig, jeg var 13, 14, 15 da -
SPIKE JONZE FILMINSTRUKTØR/SKATER
- den første Bones Brigade video blev udgivet.
"Future Primitive" og "Animal Chin". Vi elskede dem.
Mine venner og jeg ... Vi kunne gensige videoerne.
Det blev en del af vores sprog. Specielt "Animal Chin".
HAR DU SET HAM
BONES BRIGADE THE VIDEO KOMMER SNART
Vi havde hørt om den. Set reklamen. Den kommer.
Alle vidste, at den kom.
Hver skater, jeg kendte, vidste, at videoen kom.
Og det var spændende. Husk, der var billeder, og rampen.
Og man tænkte: Hvad er det? Det bliver vildt? Og det gjorde det.
I de seneste tredive år -
- har jeg mødt flere børn i generationen efter mig, -
- der sagde: Hvad med "Animal Chin", efter at de havde set Dog Town filmen.
Jeg sagde: "Gør du grin med mig? 'Animal Chin'"?
De sagde: "Er du gal? Det er den bedste video."
Jeg sagde: "Den er næsten homofil."
Okay venner, det er værelse nummer syv.
Og jeg har de her Cadillacs.
Hvad laver I?
Farvel, drenge.
Jeg kan ikke sige det anderledes. "Animal Chin" var ligesom ...
Man blev forlegen som skater.
Jeg husker mit første instinkt.
Hvorfor fortæller Stacy den historie. Den er pokkers mærkelig.
Hvorfor får han skatere til at se, du ved, -
- blødere ud, end de om muligt kunne være.
Metode air og one-foot air og two-dle air, og red dit hår.
Roskets airs, drenge. Pust ud.
En gang til. Det var sjovt. Jeg kunne godt lide, red dit hår.
Gør det samme. Det er sjovt. Alle siger det også.
Jeg er flov over mine filmkvaliteter. Skrækkeligt.
Det er forfærdeligt og alt, jeg hader ved film.
Det er som en B-film, med kilchéer og banalt.
- Se der. - Hvad.
Det er som om, en skatergud har skatet her.
Se det. Det er som et kinesisk tegn eller noget.
Når folk siger, at de kan lide den, ser jeg bare på dem.
Jeg er flov over den.
Jeg tror, at det først var præsentationen af videoen.
Jeg kunne godt lide måden ...
Det var ikke bare en skateboard video
Den fortalte en slags historie.
God aften. Aftenens vigtigste historie.
Den legendariske skater Won Ton Animal Chin -
- er meldt savnet af venner og familie.
Vi leder efter denne Chin. Har du set ham?
Buck Chin, ejendomsmægleren? Nancy Chin, manicuredamen?
Af en eller anden grund er jeg klædt ud som en meget gammel asiatisk mand.
Det er uheldigt når en mand på min alder aldrig har haft et job.
Jeg vil ændre dette, håber jeg på.
Hvis du ser dette, så give mig en avisrute. Jeg begynder igen.
Har I ledt efter Animal Chin?
Når I taler om en skaterbesked, må den være tarvelig.
Hvis ikke, bliver den sentimental, eller du bliver indbildsk.
Du vil, at dette skal være mærkeligt ...
Som når Lance falder.
Når han falder, og hans hoved rammer jorden.
Det er så skidt og tarveligt.
- Lance, er du okay? - Åh, jo.
Det var ikke slemt. Bare rolig.
Hele videoen repræsenterer skating.
De prøvede at give den besked. Med ringe skuespillere.
Tror I ... Tror I, at Chin var her?
Skrækkelige sange.
Utrolig skating.
Det er Chin. Steve. Se lige.
Det er Chin.
Slet ikke. Ubrugelig.
- Var det okay? - Ja. Prøv alligevel igen.
Ikke at vi nogen sinde meldte os til, -
- men vi forventede ikke at være skuespillere, fordi vi var skatere.
Se herhen. Reager nu på nogen derovre.
Ja.
- Vi ønsker en begejstret reaktion. - Åh, ja.
- En stor en, Mike. - Åh, ja.
Kom nu, Mike, kom nu. Water bullet! Air bullet.
Kom nu, Mike. Gør det
Der var mange typer på holdet og mange personligheder.
Når du har fem fyre sammen sådan, -
- og de er i et værelse i timevis -
- og får dem til at gøre det, du ved ...
Gør det igen. Gør det igen.
Det kommer enten ud som vrede eller latter.
For det meste kom det ud som latter.
Man gør grin med situationen.
Jeg er ligeglad, hvad I siger. Gør som jeg siger.
Var det sjovt? Var det sjovt?
At se dem som en gruppe ... Som en gruppe var de cool.
Men også at vide, at de var personligheder -
- med deres egne særheder.
Der var mange hold, der ikke kendte deres personligheder.
Firmaerne give dem ingen chance for at brillere sådan.
Du begyndte med at vælge din favorit -
- du ved, Bones Brigade fyrene.
Så jeg skal være Cab.
BEN HARPER MUSIKER/SKATER
En anden skal være Tony, være Lan ...
"Lancer er min fyr." Og vi forestillede os, at vi var dem.
Man indså effekten, man havde på folk.
Man tager et sted hen, og nogle har seler ligesom Stevie.
En frisure som Tony Hawk. Jeg mener, den frisure?
Pandehåret? Hvor mange børn havde pandehåret? Alle.
Det er tiden mellem barndom og voksenalder, -
- hvor du har brug for en stemme. Det er sådan, vi definerede os selv.
"Animal Chin" løftede vores profil højere, end vi selv kunne.
Men samtidig ville jeg vende tilbage -
- og blive smidt tilbage til virkeligheden igen.
Du er i gymnasiet, på vej til historie.
Og jeg var stadig lidt nørdet.
Det var de mærkelige paradoks, jeg levede i.
Når jeg bestod gymnasiet, var jeg ude af gymnasiet -
- og lige til "Gleaming the Cube".
Da vi forlod alt det her Hollywood, -
- den ene efter den anden.
Jeg ved ikke, hvad der skete. Det var så bizart.
Jeg husker, at Stacy fortalte os, -
- at folk ville bede om vores autograf.
Og vi sagde: "Stacy, stop nu."
Vi rejste igennem USA, Europa, Canada, Australien, Japan, New Zealand.
Vi var rockstjerner. Vi kom til opvisninger, tusindvis af børn.
Det var som en skateboard mani.
Vi flygtede faktisk flere gange, vi var skræmte.
Vi var i en varevogn og bange for, at de ville vælte varevognen.
Vi må væk. Børnene slår os ihjel.
De sagde: "Vi elsker jer." Vent lige lidt.
Lad os komme ud af varevognen, inden I vælter og brænder den.
Vi var til en opvisning i London.
En barn siger: "Vil I komme til middag?"
En anden fyr siger, at det er George Harrisons søn.
Tag hans tilbud.
De sendte en chauffør efter os, og vi kørte til slottet.
Det er sandt. Et slot.
Hvad laver vi det? Vi er skaternes udskud.
Og George. Vi er i Beatles hus.
DHANI HARRISON MUSIKER/SKATER
Det var det sejeste, jeg nogensinde har oplevet.
Det var utroligt. Børnene i skolen ville flippe ud, -
- når jeg fortalte det. Og de ville ikke tro mig.
Hawk blev større og større.
Hver gang jeg kom ud fra fængsel, var det som om ...
Jeg skubbede en indkøbsvogn. Hawk havde sit billede på et krus.
For mig var det så stort, som det kunne blive.
De ting, vi gjorde, var utrolige.
Vi var ligeglade med at være kendte.
Da vi blev kendte for det, var det ligesom:
"Virkeligt? Kender I os, fordi vi gør det?
I gjorde grin med os, fordi vi gjorde det."
Det var i firserne og blev ikke anset som et job.
Da pengene kom ind, tænkte folk anderledes.
Hver af skaterne -
- blev betalt for hvor mange boards, der blev solgt pr. måned.
Vi blev betalt pr. board. Faktisk en dollar pr. board.
Min første check var i 1980. Jeg fik 300 dollar.
Det var fra 85 cent til tyve tusinde om måneden.
MOUNTAIN MINI-MODEL (KØB EN TIL FAR)
Forretningen voksede utroligt hurtigt.
I starten af firserne gik vi fra otte ansatte -
- til 150 ansatte sidst i firserne.
Firmaet er vokset fra er lille lokal butik ...
Til en producent kendt over hele verden.
For fem og tyve år siden startede det som en dille fra Californien.
Nu er det gaven i Julen 1987.
Powell-Peralta i Santa Barbara producerer over 2000 boards om dagen -
- for at kunne møde efterspørgslen i julen, og de kunne sælge det dobbelte.
Sporten er vokset i de seneste seks måneder -
- meget hurtigere, end nogen forventede.
Resultatet er, at efterspørgslen er mere, end vi kan producere.
Skateboarding: Ved dine børn noget, du ikke ved?
De børn tjente mere end Stacy og jeg.
Jeg var ikke ked af at betale.
Vi var succesfulde. Men det var svært at sælge til holdet.
På mit hold, fra firmaet.
Jeg må fortælle mine professionelle på 40 år, -
- at denne seksten-årige tjener fem gange så meget som dem.
Her er jeg, lige fra gymnasiet.
Alle mine venner finder ud af, hvor de skal på college.
Og jeg tjente så meget, som man gjorde i top jobs.
Det var mange penge for os.
Hvad skulle vi bruge dem til? Jeg boede hjemme.
Jeg tjente penge og havde en check-konto.
Jeg købte ikke noget, havde ingen bil. Ingenting.
Det blev større og større. Jeg satte bare pengene i banken.
Man kunne ikke finde flinkere fyre end Bones Brigade.
Jeg kunne ikke lide deres tøj.
Jeg kunne ikke lide deres frisurer.
Jeg ville smide skidt på dem eller gøre dem lidt beskidte.
De var for flinke. De blev aldrig vrede.
Jeg tænkte, at de var som drengespejdere.
Vi var ingen drengespejdere.
Jeg ved ikke. Vi tog ikke spiritus eller stoffer eller noget.
Det var med skateboarding, vi slog os løs.
De andre professionelle drak og morede sig med de lokale.
STEVE STEADHAM BONES BRIGADE MEDLEM
Bones Brigade sov med deres skateboards.
Drikkeriet, festerne, pigerne -
- alt det kommer, når du indser, -
- at du ikke er tilfreds.
Jeg kan ikke være tilfreds med det. Det er ikke fedt og godt nok.
Der er derfor, du gør ting. Så de kan sige:
"I fyre var ærlige og tamme, -
- og vi fester og morer os." Nej, nej.
I fester og morer jer, -
- fordi I ikke kan konkurrere med Caballero.
Kom nu. Kom nu og slå os.
Ikke mig, de slog altid mig. Men kom nu, og slå mine drenge.
Det var virkeligt svært at tro.
Jeg mener, her er de her bløde drenge, -
- men al deres integritet og deres hjerte var i skateboarding.
Jeg sponserede de fleste, da de var tretten år gamle.
I 1990 var de midt i tyverne.
De var gået fra små unge amatører -
- til verdensklasse professionelle skatere.
FORRETNINGSFOKUS
Powell-Peralta - Formanden for skateboard
Vi tjente tæt på tredive millioner dollar om året på forretningen.
Samtidig var der problemer -
- og ridser mellem George og jeg.
Nu da vi var blevet succesfulde, -
- så vi ikke samme vej længere.
Stacys hold var hans liv. Det var hans drøm.
Han var deres mentor. Han var deres bror eller far.
Og jeg tror, at det var der, problemerne startede -
- at være mellem os.
Jeg kunne se forandringerne i skateboard industrien.
Det skiftede fra en stor industri -
- til en lille uanselig industri.
Og jeg ville finansiere firmaer til fyrene på vores hold -
- som Tony og Lance og Tommy og Mike.
Jeg vil gøre Tony Hawk Firmaet -
- til Lance Mountain Firmaet.
Og jeg ville, at vi skulle producere og sætte dem i produktion -
- og få en bid af det. Men de kan køre den som de vil.
På den måde ville det give os en forbindelse til at udvikle os med fyrene.
Jeg vidste, at de ville gøre det.
De ville snart starte deres egen virksomhed.
De så mig gøre det, og selvfølgelig kunne de gøre det.
Ting udviklede sig. Og vi udviklede os.
Jeg ville videre og lave noget andet.
Men jeg ville bare ikke skuffe Stacy.
Jeg tænkte, at Stacy ville passe på sit hold.
Og jeg prøver at passe på firmaet.
Sådan er man ikke partnere i Powell-Peralta.
Hvad laver du?
Det skabte indre gnidninger.
Det er som at skulle gå en vej, og skulle gå en anden vej.
Det skabte en masse negativitet mellem os.
Det nærmede sig slutningen. Det ville ikke vare ved.
Det kunne ikke være det, det var.
Det var slutningen for alt det, vi lavede sammen.
Det var på nogle måder meget fortvivlende, fordi vi vidste -
- i vores hjerter, håb, drømme, -
- at vi ville gøre det for evigt.
Og det sluttede.
Det var faktisk ret hårdt.
Hele livet så jeg fyre, jeg holdt af, komme og gå. Komme og gå.
Jeg burde slet ikke have oplevet alt det -
- og slet ikke at det forsvandt.
Og du gav mig den mulighed. Det er fedt.
I gav mig alle den mulighed.
Jeg skulle ikke have været der.
Jeg ser tilbage på mit liv og følger mig velsignet for at have været en del af det.
Folk, som vi har berørt.
Bare på grund af vores passion.
Jeg tilbragte meget tid på bibliotekerne, -
- og du så på disse bunker af ulæselige mesterværker, -
- som mænd gav deres liv for, efterfølgende genier før dem.
Bertrand Russell "Principi Mathematica" og alle de ting, som ...
Hvem vil læse dem?
Hvordan vil de ændre samfundet? Hvordan påvirker de ting?
Jeg?
Jeg kunne bidrage med tricks. De tricks har nu navne.
Og de tricks bidrager til det, andre gør.
På en meningsfuld måde har jeg skabt en ordliste, -
- hvormed samfundet kommunikerer.
Man kan høre folk snakke. Hør på, hvordan skatere snakker.
Det er ord og udtryk, som vi skabte. Det er vores sprog.
Men det er også fysisk.
Og det hjælper os med at definere os som individer inden for en ramme.
Og det hjælper os med at definere selve samfundet.
Når jeg ser og tænker på disse geniers bidrag, -
- og lugten og det brune papir i de støvede bøger, ingen vil læse, -
- tænker jeg, at jeg er så rig.
Og det, jeg har gjort, har en mening.
Så jeg ved ikke, hvad det besvarer.
Hvor begyndte vi?
MIKE MCGILL ejer og driver Mike McGills skateboard shop -
- i Encinitas, Californien, i 26 år og fører en række skateboard produkter -
- under McTwist mærket.
Han er gift og har tre børn.
TOMMY GUERRERO Medstifter og driver stadig Real Skateboards -
- og Deluxe Distribution med Jim Thiebaud også fra Bones Brigade.
Han er en internationalt kendt pladeartist -
- og omrejsende musiker med otte albums.
Han har et barn.
LANCE MOUNTAIN skabte firmaet Skateboard Company, -
- som han drev i femten år med sin kone, som han stadig er gift med.
En succesfuld kunstner og skaterpark designer, fortsætter som -
- professionel skater med flere internationale sponsorater.
Han har en voksen søn, som nu er gift.
STEVE CABALLERO eneste medlem fra første Bones Brigade.
Skater stadig for George Powell, 33 år senere.
Han har aldrig haft et job og er stadig professionel som syv og fyrre-årig.
Han rejser jorden rundt og konkurrerer.
Han har lige fejret tyve års sponsorat med Vans sko -
- og sin signaturmodel "Half-Cab" skoen.
Han er gift og har tre børn.
TONY HAWK skabte Birdhouse Skateboard Company -
- med tidligere Bones brigade medlem Pet Welinder.
Vandt ti X-Games titler, -
- udsendte Tony Hawks Pro Skater Video Game serien.
Skabte Tony Hawk Foundation, der hjælper med at bygge skaterparker -
- i fattige områder.
Han kom i skateboard hall of fame i 2009.
Han bor i San Diego med fire børn og skater stadigvæk.
Laver regelmæssigt udstillinger og verdensturneer.
Den mest succesfulde og velansete skater -
- i verden i dag.
RODNEY MULLEN medstifter af World Industries, -
- der blev halvfemsernes mest succesfulde skateboard firma.
Ham og hans partner solgte firmaet i 1998 for 20 millioner dollar.
De freestyle manøvrer, Rodney skabte i firserne, -
- blev ordforrådet for moderne street skating.
Han er gift og bor i Californien.
CRAIG STECYK Har en permanent installation i Smithsonian.
Fik i 2010 en livsvarig ærespræmie -
- af Skateboard Hall of Fame.
Han lave stadig problemer, brænder biler og skaber konceptuel kunst.
GEORGE POWELL i 1993 genskabte han Powell Skateboards.
Han fortsatte med at designe -
- og bygge professionelt skateboard udstyr.
Han er gift og har fire børn.
STACY PERALTA kom i skateboard hall of fame i 2010.
Han skater, surfer og laver dokumentarfilm.
Han er gift, har en søn på en og tyve, der laver musik og turnerer.
I 2006 på Lance Mountains og andre Brigade medlemmers anmodning, -
- blev George og Stacy genforenet og lappede deres bekendtskab.
De samarbejder for første gang i tyve år.
HAR DU SET HAM? WWW.ANIMALCHIN.COM