Eroii sunt puternici.
Eroii sunt singuratici.
Se luptă singuri în bătălia finală.
Și el era la fel.
Eroul meu era la fel.
- Oare le-a plăcut? - A fost descalificat când s-a oprit.
Doar câteva aplauze. Un public confuz.
E de înțeles. O singură persoană contează pentru mine.
Oare m-a ascultat?
Sper că m-a ascultat.
Urmează pauza.
Un concurs e...
Un concurs e grădina sacră a muzicii.
Nu e locul unde te poți regăsi.
A rămas același bătrân morocănos, nu?
Pe măsură ce îmbătrânește e tot mai rău. Doamne, ferește!
- Bună, dle Mediocru! - Dnă Seto?
- Spune-mi Hiroko! - Scuze!
Te-ai tuns.
Nu te-am recunoscut imediat.
O femeie își schimbă coafura când găsește un bărbat.
În plus, au trecut doi ani.
Cine e?
Cred că am mai văzut-o înainte.
Al naibii Kousei, a ascuns-o de mine!
Credeam că-mi ești prieten!
E prietena mamei lui Kousei.
Hiroko Seto. E cea mai bună pianistă din Japonia.
Bună, Koharu!
A fost colegă de facultate cu mama lui.
E normal să se cunoască.
Am văzut atâtea fețe ale lui Kousei.
Hiroko, lumea se holbează!
Hiroko, ia-l în brațe!
- Cum să fac asta? - Ține-i capul!
Cu grijă.
Nu-i așa că e adorabil? Îl cheamă Kousei.
Un viitor pianist?
Nu. E o meserie dificilă.
E comoara mea!
- Trebuie să devină pianist! - Dar...
Kousei e un geniu.
Ajută-mă!
Kousei, îmi pare rău.
Mamă!
Îmi pare rău.
Ai crescut, Kousei.
Miroși a țigări.
Întâlnirea nostalgică s-a terminat.
Prietenii tăi se holbează la noi.
Ne-a prins!
Vrei să vezi rezultatele?
Nu, am fost descalificat și nu am venit pentru rezultate.
- Sigur ai fost grozav! - Mă doare!
Totuși, așteaptă rezultatele.
E important.
Apropo, care dintre ele?
Fata cu părul lung? Sau cea cu părul scurt?
- De care ești îndrăgostit? - Nu e așa...
Nu mă poți minți.
Pianul te-a dat de gol.
Cânta „Te iubesc”.
Nu ți-ai dat seama? Sau te prefaci că n-ai observat?
Sentimentele tale ascunse, eul pe care nu-l cunoști...
Pianul scoate la iveală totul dintr-un pianist.
Ai grijă de tine!
Pe curând!
Nu e așa.
E doar recunoștință.
În fond...
E fata care-l place pe prietenul meu. Și eu sunt Amicul A.
Vom afișa numele celor care au trecut de prima rundă.
CALIFICAȚI: TAKESHI AIZA
- Mi-am găsit numele! - Unde?
Și Arima?
Numele lui Arima nu e pe listă...
EMI IGAWA
Eroii nu cedează. Eroii nu renunță.
Așa cum mă așteptam. M-am oprit din cântat.
Incredibil!
Am reușit! Mi-am văzut numele!
- N-am reușit nici anul ăsta. - Mă voi pregăti mai bine.
- Era ultima șansă. - Sunt dezamăgită.
Sunt dezamăgit. Dezamăgit.
Takeshi.
Ce naiba a fost asta?
Ce-ai făcut până acum?
Vreau să devin ca Arima Kousei.
Ai schimbat stilurile așa...
Recitalul a fost îngrozitor!
Unde a dispărut magnificul Arima?
Pianistul solitar. Unde e eroul meu?
Eroii sunt invincibili. Eroii nu pierd niciodată.
Știai că, dacă te oprești, nu vei trece de preliminarii.
Totuși...
Ce e privirea aceea?
Eroii câștigă mereu, orice ar fi.
E ca și când...
Ca și când ai fi un simplu om.
Înțeleg. Deci a fost îngrozitor.
A fost un recital dezordonat.
Se spune că Arima nu poate auzi notele.
Chiar nu poate auzi notele.
Nu am fost leneș.
Am exersat până la epuizare. Am dat totul.
Tu ești tu, orice ar fi.
Și dacă recitalul a fost dezordonat...
Ăsta-s eu acum.
Asta e tot ce pot.
Mozart spunea: „Pornește în călătorie!”
Nu știu ce mă așteaptă.
Dar am făcut primul pas.
Suntem la mijlocul călătoriei.
Exact.
Sunt muzician, ca și tine.
De aceea, merg mai departe.
S-a schimbat.
A găsit motivația pentru a cânta.
Pe scenă...
Mi s-a părut că văd interpretarea unui copil neastâmpărat.
Spune-i ceva, Tsubaki!
E deprimat, fiindcă a pierdut pentru prima dată.
Vorbește tu cu el! Tu ești bărbatul!
Sunt bine. Nu mă deranjează.
Bine.
Un concurs e grădina sacră a muzicii. Nu e locul unde te poți regăsi.
Ce naiba a fost asta? Ce-ai făcut până acum?
Eu...
- Un robot. - Metronomul uman.
Marioneta mamei lui.
Dacă sunt robot... Dacă sunt o marionetă...
Sunt atât de dezamăgită!
Am ratat șansa de a deveni un star.
- Kousei? - Ce e?
De unde vin sentimentele astea? Ceva mă împinge înainte!
Fugi!
Exact. La fel ca Tsubaki, ca Watari și ca tine...
Sunt o persoană!
- Kousei și-a pierdut mințile! - Stai!
TARTĂ CU AFINE: 450 YENI ÎNCERCAȚI!
Am ajuns!
Bun venit, Kaori! Cum s-a descurcat Arima?
A fost antrenant!
- Ce vrei să spui? - Vă povestesc mai târziu!
Ai primit o scrisoare.
De la cine?
Mă duc să mă schimb. Sunt transpirată!
CONCURSUL MUZICAL TOWA COMITETUL EXECUTIV
Kousei!
- Trăiești? Ai înviat! - Zombi?
Dnă Seto? Bună dimineața! Ce se întâmplă?
Te-am sunat, dar n-ai răspuns! Eram îngrijorată!
Porți hainele de ieri?
E greu să faci o baie? Miroși!
Vrei să te spăl ca pe vremuri?
Mă spăl singur! Și mă dezbrac singur!
S-a făcut mare!
Ai cântat toată noaptea până ai adormit?
Hiro...
Uită-te la tine!
Așa sunt toți băieții.
Poftiți, doamnă...
Hiroko, bei cafeaua neagră?
Ai grijă să nu te arzi!
Takahiko e plecat?
- Văd că nu stă pe loc o secundă. - Vrei lapte, Koharu?
Au trecut doi ani.
Sincer, nu mi-am închipuit că vei începe să cânți din nou.
Nici eu.
Ce te-a făcut să te răzgândești?
Se apropie vacanța de vară.
Nein! Pentru noi nu există vacanță!
Acum două zile, am primit o invitație de la Sala Towa.
O invitație?
De la Sala Towa? De la concursul unde ai participat cu Kousei?
Suntem invitați la concertul de gală?
Exact!
„Concertul de gală”...
e un concert organizat pentru a omagia ceva.
În acest caz, e un recital care omagiază
câștigătorii și concurenții de top ai Concursului Muzical Towa.
Adică e ca un meci demonstrativ?
Exact!
Și am fost invitați de către organizatori.
Eu...
și tu.
Deci duoul celebru s-a întors!
Ce vrei să facem?
Ce facem?
Ai ales cântecul pentru concert?
Îl vreau pe ăsta.
Dar e...
„Tristețea iubirii”, de Kreisler.
„Tristețea iubirii.”
Kousei.
Vrei să-l cântăm la gală?
De obicei, alegem ceva vesel, care atrage atenția.
Ăsta e mai liniștit.
Nu-i nimic.
Suntem invitați de umplutură.
Nimeni nu se va gândi la el
și vom ieși în evidență așa.
În fond, asta înseamnă o gală.
KREISLER - „TRISTEȚEA IUBIRII”
Să alegem altceva. Ceva mai grozav!
Îmi pare rău.
Te-am scăpat și nu merit să fiu violonistă.
Îmi pare rău.
Te rog, rămâi alături de mine!
Spatele ei firav...
De parcă s-ar sparge la atingerea mea.
Bine.
Să începem.
De ce ai început să cânți din nou?
Într-o zi de aprilie, am cunoscut o violonistă ciudată.
Foarte ambițioasă și independentă,
dar cu un zâmbet absolut angelic.
După ce m-a bătut și m-a târât pe scenă,
am văzut ceva ce nu mai văzusem înainte.
Vreau să văd acel lucru cu ochii mei, încă o dată.
M-a făcut să mă gândesc că...
vreau să fiu un pianist ciudat!
Înțeleg.
Atunci, voi fi tutorele tău.
Ce e cu reacția asta?
Nu...
Te rog, învață-mă să cânt la pian.
PODUL DORYO
Haide, fii serios!
Sunt. Am cântat împreună pentru prima dată.
Trebuia să te aștepți la asta.
Chiar îți plac...
Uite!
Sunt atât de frumoși!
L-ai strivit?
Sunt atât de efemeri și de firavi, dar strălucesc cu atâta putere...
Ca bătăile unei inimi.
Asta e lumina vieții.
Probă, probă.
Cum te-ai simțit la primul concurs, după atâta timp?
Am simțit...
că toată lumea ascunde ceva în adâncul inimii.
Pentru unii, poate fi ostilitate.
Aspirații, speranțe, dorința de a fi văzuți.
Un strigăt de ajutor.
Iubirea pentru mamă.
Toți am canalizat anumite sentimente.
Poate că nu putem urca pe scenă cu inimile goale.
Și tu?
Tu ce ai ascuns în inimă?
Care a fost sprijinul tău?
Te-am avut pe tine.
Pornesc într-o călătorie.
Aud ropote de aplauze.
Urmăresc acel moment când muzica mea ajunge la public.
O urmăresc pe ea, cu spatele la mine.
Până într-o zi...
Mă voi mișca în aceeași direcție cu ea, până într-o bună zi.
Să mergem acasă!
„Știi, nu voi fi întotdeauna lângă tine, ca să te ajut.”
EPISODUL 11 LUMINA VIEȚII
Charlie Brown.
EPISODUL 12 STRĂLUCEȘTE, MICĂ STEA
Subtitrarea: Georgiana Stănculescu