Декември 1915 г.
Изглеждайте смел.
Благодаря. Мисис Енсуърт.
Ще дойда на гарата.
Не съм толкова смел.
Моя скъпа Лизи.
Джералдин МАКЮЪН
в "Криминалните случаи на мис Марпъл"
::: УБИЙСТВО В ДОМА НА ВИКАРИЯ ::: По романа на Агата Кристи
Яйцето беше твърдо, Мери. - Виновна е кокошката.
Не.
Да.
Сценарист: Стивън Чърчет
Денис!
Трябва ли в неделя? - Извинявай, чичо Лен, развали се.
Преоблечи се за църква. - Няма да ходя.
Имам много работа.
Участват още: Джейн Ашър, Емили Бруни
Мери! - Няма да те чуе.
Преварила е яйцата! - Но само нея можем да си позволим.
Знаеше, че не готвя, когато ме взе.
А ти, че аз съм стар.
Виж часовника!
Джейсън Флеминг, Марк Гейтис
Шобан Хейс, Хърбърт Лом
Мириам Марголис, Тим Макинърни и др.
Добро утро, мис Марпъл. - Добро утро.
Как уреди това, Гризелда?
Веднъж да подраните. - Ще ти кажа после, Джейн.
И донеси от твоята вишновка.
Ще подобри вкуса на манджите на Мери.
Режисьор: Чарлс Палмър
"Всеки мъж е изкушен
да се поддаде на силата на похотта и на съблазънта.
А когато похотта е зачената
тя поражда грях.
А грехът, когато е извършен,
води до смърт."
Така свършва урокът.
Не се върти, ЛЕтис.
ЛетИс. - Всички те наричат ЛЕтис.
Ти не си "всички", Лорънс.
Внимавай, не забравяй къде си.
Мирувай.
Може да окачим календара в кабинета на баща ти.
Лорънс.
Напълни ли очи, като дебнеш? - Тя е с бански.
Мистър Рединг е художник. Все едно гледа в купа с череши.
Докато не го свали.
Имаш масло на носа.
Миналата събота, в помощ на английското мисионерско общество,
събрахме 18 шилинга и 11 пенса. Много добре.
Невъзможно. - Какво?
Ползата за обществото е огромна. - Аз сложих една лира.
Получих благодарствено писмо от секретаря,
което ще прочета. - Полковник?
Да, Марджъри?
Има нещо объркано. - Какво?
Какво?
Сигурна ли си? - Винаги пускам една лира
на годишнината на смъртта на Брус. - Знам, но може би...
Не, мис Марпъл. Щом Марджъри е пуснала една лира, къде е отишла?
Мислех, че ще започнете да търсите виновника.
Имате репутация да пазите. - Репутацията ми, полковник Протаро,
колко мило да предположите, че имам, не е такава.
И не е ли рано да говорим за виновен?
Глупости! - Лусиас.
Ан, не ме бутай.
Аз съм настоятел и бях в разузнаването.
Усещам, че има нещо. Това може да е "върхът на айсберга".
Викарий!
Викарий, аз... - Джейн...
Искаш ли да пием чай утре? - Добра идея.
Защо Летис я няма? - Мистър Рединг я рисува.
В неделя? Не мислиш ли...
Той е красив, но тя е момиче. Бих заложила на по-зряла жена.
Не забравяйте. Чай и клюки - утре в 16:30 ч.
Поканих и мисис Лестър.
Идвам! - Може би ще разберем нещо за нея.
Все е нещо. Странно, че живее в "Синия глиган".
Не е много уютно. - Но е добре заредено с напитки.
Беше пийнала на разпродажбата.
Защо викарият взе такава глупава жена на неговата възраст?
Очаквам пълен отчет или ще отнеса въпроса по-нагоре.
Това ясно ли е? - Да.
Вторник, в дома ви, в 18:15 ч.
Полковник, нещо за френските ви гости? - Да, д-р Хейдок.
Ще правят снимки, чертежи, Бог знае какво.
Един от рисковете да имаш къща като "Стария дом".
Приятен ден.
Какъв ужасен, ужасен човек.
Ще вървя, татко. - Не, качвай се.
Как върви портретът? - Добре. Благодаря, Ан.
Летис...
Мислех, че те рисува с онази красива синя рокля.
Да. Но днес рисуваше ръцете ми и не я облякох.
Какво имаш в чантата?
Нищо. - Дай да видя. Дай.
По-артистично е.
Има изкуство и цапаници!
Как смее?! И как смееш ти?!
Не викай, за Бога. - Ще се справя и сама, Ан.
Мислех за гостите ни.
Добро утро, професоре.
Имате ли всичко необходимо?
Благодаря. Дъщеря ви е много любезна.
Доведена дъщеря.
Спящата красавица се събуди! - Извини ме, дядо.
Добро утро. - Добро утро. Обядът е в 12:30 ч.
Мъжът ми няма търпение да ви види. - Поласкани сме. Нали, дядо?
Не колкото него.
Позволявате това в градината ви, викарий?
Не, смятам, че е крайно неприемливо.
Дайте ми номера на мистър Рединг.
Не е ли прекрасно? Това е една невероятна лятна вечер.
За нашата домакиня? Колко мило!
Не колкото вишновката ви.
Да влезем?
Благослови храната ни и нас самите, за да Ти служим вярно,
хранени от плодовете на Твоята земя и труда на човешките ръце.
Нека Ти се отплатим с искрено покорство
и да се поклоним на ролята ти... Преклоним на волята ти. Амин!
Амин! - Трябва да се извиня.
Полковникът винаги търси повод да критикува Лен.
Дано не рисувате Гризелда в бански костюм.
Това е отвратително. - Благодаря.
Определено не. Трябва да го видите. В много интересен етап е.
Като Денис.
Отбийте се утре за чай. - Добре.
Какво е това, Мери? - Супа.
Има ли си име?
"Малко от това и онова, дажбите орязани са".
Извинете. - Нервен сте, мистър Хоус.
Прав сте. Може ли чаша вода?
Някой друг? - Не, благодаря.
Ако не беше лекарството ми...
Спокойно, не е заразно.
Понасям този недъг с Божия помощ.
Като говорим за недъзи, се сетих за полковника.
Ще внесеш ли ред в сметките? - Ще опитам.
Иде ми да го удуша.
Бог да ми прости. - Бих го намушкала.
Бих го отровил. - Бих го гръмнал.
Имам пистолет. - Толкова е лош с Летис.
Купи "Стария дом" и се мисли за местния скуайър.
Държи се зле с хората. - Прав си.
А вашият начин, мис Марпъл?
Не говоря леко за убийство, мистър Рединг.
Не изкушавам съдбата. - В това мирно място?
В Сейнт Мери Мийд живеят обикновени хора,
но те понякога правят поразителни неща.
Значи имате пистолет? - Някъде. Германски е.
Освободих го. - Явно сте били смел?
Много добре обучен, но уплашен до смърт.
Ще сервирам след малко. Варено с риба и ряпа. Главно ряпа.
Донеси и сос, моля те.
Домът на викария.
Не, Франки, не мога.
Но майка ти ще е там.
Кой е съдията?
Глобата ще е поне 2 лири.
Как изобщо ще спестим, за да...
Много съжалявам, но бъркате номера.
Няма да го виждаш! - Той само ме рисува.
Но ми се иска да правеше нещо друго.
Не ставай груба! - Ти си груб.
Изгони Дюфос с това държане.
И ти можеш да станеш! - С радост!
Седни, не сме свършили. - Лека нощ.
Някои гледат романтично на бракониерството, Тарънт.
Аз не. Ще отидеш в затвора. - Не можете, сър!
Стига, мамо. - Мадам, седнете.
28 дни. - Ще ме уволнят, дърто копеле.
29.
Домът на викария.
Не е честно!
Мери?
Излизам!
Не е заради възрастта ни, Джейн.
Викарият и жена му са щастливи. - Щяха да са по-щастливи с дете.
Щеше да е тяхно.
Летис беше на 2, когато майка й умря.
Винаги е мислела за мен като за лоша мащеха.
Лазя й по нервите... а и тя по моите.
Това го ядосва повече от нормалното.
Може ли да имате ваши деца някой ден?
Не.
Тази страна на нещата...
...се стопи, напълно.
Необратимо.
Трябва ми нежност, Джейн.
А това не е в природата му.
Благодаря.
Извинявай.
Всички имаме нужда да споделяме.
Е, омъжих се за него, защото имах нужда от сигурност.
Трябва да свикна с това.
Задоволи се с каквото има? - Да.
Някога познавах по-нежен мъж.
Но не се върна от фронта.
Джейн, знаех, че ще дойдеш.
Трябваше. - Мила моя.
Превозът ни.
Да не го караме да чака.
Помогни ми!
Ранена ли сте? - Не...
Да. - Притисна глезена й.
Ужасно много съжалявам.
Вината не е твоя.
Трябва да стегна изкълчването.
Имам бастун в колата.
Ще можете да куцате утре. - Не искам да куцам, д-р Хейдок.
Да направя ли чай?
Изглежда няма да е необходимо.
Чаят и клюките идват при нас.
Загубих се.
Стаята с картините, гоблена и прекрасния таван?
От другата страна. Това е кабинетът.
Чу ли ме? - Разбира се.
Да се повозим. - С това ли?
Но нали... - Бях на 16 и беше забавно.
Рединг няма спортна кола. - Той няма пари.
Но изглежда толкова... зрял.
Тенис утре? - Да, тенис с Денис.
Какво стана?
Месец в затвора. Протаро.
Мистър Рединг, ще приберете ли това? - Може би.
Ето нещо за добрата работа.
Значи не искате да заключвам?
Това е сърцето на Англия.
И ако заключиш къщата, заключваш любовта.
Мили Боже! В бански костюм?
Полковникът не би го харесал. Сякаш има бастун отзад.
Поне един.
Ще останете ли дълго тук, мисис Лестър?
Силвия, моля.
Ще помисля. - Не е ли твърде тихо за вас?
Като воденичен вир. Но аз обичам промените.
Промяна... от какво... по-точно?
От объркания ми живот, мис Хартнел.
Ако ме извините, ще проверя как върви портретът на Гризелда.
Надявам се да го харесаш.
Довиждане. - До скоро.
Довиждане. - Довиждане.
И как позираше на Рединг?
С достойнство, мисис Прайс-Ридли, и с розова боа.
Наистина ли, Гризелда?
Ще сипя още чай.
Така, кой иска нещо твърдо в чая?
О, аз...
Викарий... - Не.
Забравих, че ще идвате. - Не.
Какво прави мисис Протаро там?
Доста зает мъж.
Щеше да дойде в Лондон,
но аз предпочетох да се измъкна.
А Ан нямаше да понесе лудостта на живота ми.
А и аз не исках.
Уморих се да съм див. - Доста сте див за нас.
Все едно съм ви предал.
Не съм бил по-щастлив през целия си живот.
Дори рисувам по-добре.
Това не е диво. - Трябва да спрете.
Не мога. - Тогава си тръгнете.
Помислете за нея. - Само вие знаете.
Засега. Ако кихнете в това село...
Мис Борн е тук за цветята.
Закъсняла е. Невероятно.
Моля ви, помислете за това.
"Стария дом", кажете?
Да, тук е. А вие сте?
Трябва ми име, мадам.
Какво искаш, Силвия?
Да видя тази вирната брадичка да потрепери.
Сякаш си изправен пред разстрел.
Последна цигара?
Превръзка?
Бум!
Ще се справя със стълбите утре. - Нощница?
Да, моля.
Как беше портретът?
Ами... - Кратък поглед?
Видели сте. - Всички видяхме.
Гризелда е направо ужасена.
Ако Протаро научи... Знам, че е суров, но...
Ан се омъжи за него, а аз вярвам в брака.
Имам късмет, че избра мен.
Избра теб. - Аз съм щастлив мъж.
Готово.
Четка, огледало и книга.
Добро четиво ли е? - Обзалагам си живота, падре.
Нещо от нощното шкафче? - Не.
Красота!
Перфектен пример за периода.
Да. Кога ще го публикувате?
Още в следващия ни брой. Посветен е на английските къщи.
Ще ви изпратя копие. Ще си запиша.
Как е Франция сега? - Франция... Как го казвахте?
"Изправяме се на крака". - Как беше войната?
Случиха се лоши неща. А вашата, сър?
За жалост... не мога да обсъждам службата си.
Лусиас? - Приятен ден.
Ще се върна в 17:30. Имам среща с мисис Рос-Харкинс, след съда.
Не забравяй викария.
Има разпродажби тук? - Лондон е Лондон.
Не харчи твърде много. - Няма да е много.
Денис ще ме кара. - Какво?
Само до гарата.
До скоро. - До скоро.
Виж тази драскотина! - А колелото ми?
Вие не гледахте!
Умът ви е в други неща. Като тези сметки.
Моля? - Ще видите вие.
Погрижете се викарият да ги получи до 18:15 ч.
Тази кола има спирачки!
Боже, жено!
Благодаря.
Мисис Клемент. - Полковник.
Мелчестър? - Лондон.
Вярвам, че скоро градинската ви барака ще се използва правилно.
Не е използвана по друг начин. - Стандартите ни са различни.
Явно, за радост. - Моля?
Защо сте толкова ужасен с Лен?
Той е честен и иска да даде пример за щедрост.
Щедростта му започва твърде близо до дома.
Двупосочен до Мелчестър.
Рединг изтича след викария, а Ан беше без обувки
и й се виждаха фустите.
Когато отидох да взема вестника,
Флори ми каза, че изобщо не е изненадана.
А мис Марпъл знаеше, че е някоя по-възрастна.
Полковникът прочете местна лекция в неделя.
"Когато похотта е зачената, тя поражда грях".
Трябва да оправя това.
Ще отида в Кения, при родителите си.
Опитай в университета. - Ако има за какво да остана.
Денис, освен всичко...
познаваш татко. Пари или бъдеще.
Нито едното. Но ако не беше той... - Не.
Кой знае. Да бъдем приятели?
Забрави за Лорънс.
Чичо налетял на него и на мащехата ти.
Може ли аз? - Благодаря.
Обичам я. Не само... - Секс?
Мисля за думите на викария, че хората знаят.
Мисис Уел ме изгледа странно тази сутрин.
Е, ако тя е чула нещо.
Мистър Гелдуърти нямаше да разбере за жена си и американеца,
ако не беше мисис Уел.
Трябва да замина, заради Ан. - Много смело.
Да, ще го преживее.
Няма. Не за дълго.
Изплъзва ли ви се нещо, мис Марпъл?
Едва ли, младежо.
Ще кажа на викария.
Не се е върнал от обиколката. - Права сте.
Мога ли да направя нещо за вас?
Благодаря.
Мистър Рединг е в кабинета.
Правилно решение. Каза ли й?
Още търся думите. - Ще ги намерите.
Вярвате ми, за разлика от мен.
Ще разчистя. Благодаря, че ме подслонихте.
Беше Гризелда. - Не довърших портрета й.
Вие сте късметлия.
Грижете се за нея.
За Ан.
А сега... Сега какво?
Бъди търпелив. Трябва да помисля.
Мери, обадиха ми се, че мистър Абът отново не е добре.
Няма да успея до 18:15.
Извини се на полковник Протаро и го помоли да ме почака.
Ще бъда мила, колкото мога.
Още го виждам.
Първият му ден в селото.
Беше от онези моменти,
когато знаеш, че нищо няма да е същото.
Той ми напомни за дните...
когато спрях да мечтая за щастие.
Има щастие и в приемането на това, което не се променя.
Нима?
Благодаря, Джейн.
За какво?
Че не ме съдиш.
Ще закъснее. - Добре, ще почакам.
Ще трябва, нали?
Малкото жълтоглаво кралче гнезди в тази гора.
Лорънс спомена ли за бъдещето?
Аз ще отида.
Сейнт Мери Мийд 235.
Беше за мен. - За теб?
Викат ме в дома на викария. Извинявай.
Бон соар, мосю професор.
Бон соар, мадам.
Красива вечер за разходка?
Само да можех.
Сбогом, мистър Рединг. - Сбогом.
Бон соар, мадам. - Добър вечер, професоре.
Къде беше? - На малка разходка. А ти?
Може ли да ви придружа? - Да.
Благодаря.
Голямо. Имах ужасен ден.
Здравей, Мери. - Полковникът е в кабинета.
Тук? - Да.
Покажи ми пътя, Господи, води ме и ме научи.
Покажи ми пътя, Господи, води ме в Твоята истина
и ме научи какво да правя. Какво да правя?
Искали сте да ме видите?
Мистър Рединг?
Как е мистър Абът? - Възстановява се в Борнмът.
Някой се е пошегувал.
Не, не. Не.
Аз съм инспектор Слак.
Леонард Клемент - викарият. - Досетих се.
Докторът тук ли е? - Да.
Лен, какво става?
Половин час. И не повече от половин час, преди прегледа ми.
Който беше?
Викарият го е открил в 18:45 ч., а аз съм наблизо, да кажем 18:50 ч.
Почти точно. Часът на смъртта е 18:20 ч.
По-добре от почти. Браво, докторе.
"Скъпи викарий, боя се, че не мога да ви чакам повече, но трябва..."
Това е. - Пистолет?
Да.
Винаги ли са отворени? - По това време.
Викарият е повикан с фалшиво съобщение,
убиецът е дошъл през градината,
полковникът е бил с гръб...
Това е "как" и "кога".
Остават "защо" и "кой".
А дамата в къщата отсреща? - Мис Марпъл.
Уредете да говоря с нея. Старите моми са нервни.
Ако не сте сигурна за нещо,
ще почакам колкото трябва да си помислите.
Видяхте ли някой да влиза в дома на викария около 18:20?
Да. Мисис Протаро. - Тогава ли е убит?
Така изглежда. Как е слухът ви?
Отличен.
Щяхте ли да чуете изстрел от дома на викария?
Не знам. Чух изстрел около 18:30 ч.,
мислех, че е от гората, което е обичайно,
но кой може да открие разликата.
А художникът - мистър Рединг? - Изглеждаше шокиран.
Допуснах, че е открил тялото.
Но той и полковникът...
Той рисуваше Летис...
по бански костюм.
"Авангардно". Това ли е терминът?
Не го вярвам.
В дома на викария? - Ан?
Лусиас е мъртъв.
Вярно ли е, мистър Хоус?
Чух го на гарата. - Да. Отивам при викария.
Имаше ли много кръв? - Как мога да знам?
Не. Мислите ли, че е заради страст?
Все пак мисис Протаро и мистър Рединг...
Развратът има последици, но да не правим заключения.
Полковникът не беше харесван. - Да, опасявам се.
Разбира се, срещата му с викария едва ли беше тайна.
Има ли тайни в Сейнт Мери Мийд?
Много. Още. Надявам се.
Искам да говоря с някого.
Кога беше това? - Мери нищо ли не е чула?
Радиото беше усилено, както обикновено.
Чакайте да дойда.
Но е чула полковникът да киха много шумно.
Веднага идвам.
"Как", "кога" и "кой".
Остава "защо".
Лорънс Рединг е отишъл в участъка и е признал.
Донесъл и оръжието. Лека нощ.
"Стария дом".
Ужасно е. Тръгваме със следобедния влак.
Полицията има ли представа кой може да е?
Аз имам.
От полицията, мадам.
Извинете ме.
Не. Инспекторе, той... Не може...
Защо инспекторът мисли, че полковникът е убит в 18:20?
Защото е писал бележка, че не може да чака.
Сложил е часа. - Така ли?
И часовникът е спрял на 18:20.
Бутнал го е, когато е паднал.
Боже!
Боя се, че ще пусна лисица в кокошарника на инспектора.
Не престана да говори за дъщеря си, която беше влюбена.
Казах му да се тревожи за жена си, само за да млъкне.
И той побесня. Помислих си: на кого я оставям...
И го застрелях.
Началникът на полицията ви поздравява.
Колко мило. Помагала съм от време на време.
Спомена.
Часовникът.
Мисис Клемент го премести четвърт час напред в неделя,
за да подобри точността на викария. - Чудесно. Свърши ли работа?
Да. - Радвам се.
Значи или е спрял в 18:05, преди полковникът да дойде за срещата,
или убиецът го е върнал,
за да съответства на времето върху бележката.
Съответства. Артисти.
Но мистър Рединг беше отвън в 18:20. Видях го.
Възможно е, мис Марпъл, но той го е убил в 18:45.
Мери го е пуснала да влезе. - В 18:45? Аз го прегледах в 18:50.
И казахте, че е убит преди половин час?
Точно това казах. 18:20 или малко преди това.
18:30, 18:40...
Но ако казва, че го е убил в 18:45, лъже.
А лекарите никога не бъркат?
Имам признание.
И ако не е пистолетът на Рединг, ще си изям белезниците.
Понякога най-простото обяснение е правилното.
Не важи за снощи.
Някой ще ви изпрати.
Ако е бил убит по-късно,
защо е спрял насред изречението в 18:20?
Ан.
Отивам в полицията. Ела с мен, моля те.
Аз го убих. - Кога?
Мис Марпъл ме видя около 18:20 ч.
Просто... толкова го мразех, че го застрелях.
Със?
Стария му пистолет. Винаги го държи зареден.
Ан, ти нямаше пистолет.
Беше в чантата. - Ти нямаше чанта.
Нямаше къде да го скриеш в онази рокля.
Сейнт Мери Мийд 2... На телефона.
Сигурно ли е?
Добре.
Не обичам да ми губят времето, мисис Протаро.
Съпругът ви е убит с пистолета на мистър Рединг.
Но заради мен. - Не го е направил за никого.
Освободих го преди час.
Просто е носел пистолета, в което не вярвам.
Но по-важното, за което не сте помислили
е, че ако е бил застрелян в 18:45, защо е спрял да пише в 18:20?
О, да.
Ако е неговият... - Ще разберем.
Той мисли, че ви арестувам.
Ан! - Лорънс!
Запечатано с целувка.
За моя Франк.
Позволено ли му е да получава писма, когато не троши камъни?
Той не е в кариерата. - Кой да помисли.
Мистър Рединг, такъв приятен младеж.
Но държи пистолет в къщата.
Обвинявам мисис Протаро. Как се носи наоколо.
Мисли, че е в списание.
Тя е накарала мистър Рединг.
Извинете. Футболните ми залози.
Замалко не взех 1000 лири преди седмица.
Парите са корен на всяко зло.
Ще оставя място в градината. Довиждане.
По-добре... Не искам да говорим,
особено ако няма нищо.
Освободиха Лорънс.
Мистър Рединг. - Така ли?
Тогава...
Сигурно много се притеснявате? - Непоносимо е.
Отивам към църквата. Да се помолим заедно?
Трябва да намеря мистър Чарлсуорт преди обяд.
Трябва да взема... Как се казваха?
Довиждане.
Мисис Протаро беше извън полезрението ми за 30 секунди.
После влезе. Мистър Рединг дойде откъм улицата.
Каза, че се е сбогувал. Напускал е селото.
Сигурно е била разстроена. Останаха вътре около 10 минути.
Часовникът би половин час.
После срещнаха мосю Дюфос, който идваше от "Стария дом".
После дойде внучката му. - Дюфос?
Да. Гости на Протаро.
Не заключвате ли? - Да, знам, че трябва.
Мисис Тарънт винаги ми говори за това.
Обаче аз никога не заключвам. - Разпозна ли...
Кога видяхте пистолета преди убийството?
Беше в понеделник. - Разпозна ли гласа...
Искате ли да си починете, мис Марпъл? - Не, благодаря.
Позна ли гласа по телефона? - Не, казаха ми да отида у викария,
ако не искам Лусиас да разбере.
Мъж или жена? - Жена. Така мисля.
Но звучеше заглъхнало, сякаш говореше отдалеч.
Може да е и мъж. - Правилно, викарий.
Кой знаеше къде сте? - Никой.
Някой сигурно ме е видял.
Наблюдавал ме е.
Съпругът ми е мъртъв...
Кажете, какво стана, след като стигнахте до френския прозорец?
Беше отворено, но не чух гласове.
Аз... надзърнах, нямаше никой, затова отидох да потърся Лорънс.
Никой? Невъзможно. - Влезе ли вътре?
Не, само... подадох глава.
Това е голямо растение.
Ако той е бил на бюрото, нямаше да го видиш жив или мъртъв.
Седни.
Пили сте в "Синия глиган", после сте се върнали да говорите с викария...
А после какво? Пълната версия, ако обичате.
Влязох. Той беше мъртъв. Видях пистолета.
Мислех, че е била Ан, взех го и си тръгнах.
Признали сте да я предпазите.
А вие сте върнали услугата, защото сте мислели, че е той.
Сигурно ходите на кино в петък.
Кажете на гостите си, че искам да говоря с тях
и да не напускат селото. Вървете.
Извинете.
Не харесвате мистър Клемент?
Нищо лично.
Викариите като цяло. Напомнят ми за сватби.
Разбира се. - Какво?
Прислужницата на братовчедка ми излиза с месаря,
който доставя на тъща ви.
Мисис Слак е при нея сега... за кратка почивка. Да.
Вече е там от 2 месеца и 6 дни.
Боже!
Имам само думата на викария за фалшивото обаждане.
Не го подозирате, нали?
Може ли? - Моля.
"6:20. Не мога да ви чакам повече".
Полковникът не е от най-търпеливите,
но викарият е закъснявал само 5 минути.
А Мери го е предупредила, че ще закъснее.
6:20.
Мастилото е... Не мислите ли...
Повече черно, отколкото синьо.
И почеркът е по-дребен.
Благодаря, мис Марпъл.
Това значи, че може да е убит след 18:20 ч.,
а убиецът просто да е подместил часовника.
На времето, когато мисис Протаро е вдигнала телефона.
А пистолетът - на горкия мистър Рединг.
Мисля, че са подредени...
...като войници.
Напълно сте права.
Благодаря, инспекторе.
Извинете. Извинете, аз търсех...
Точно тук е убит, нали?
Ужасно. Знаете ли кой е? - Не, още не.
"Защото Аз ще отмъстя" - казва Бог.
Някой го е изпреварил.
Трябва ми вода. За лекарството.
Ако е убит в 18:30 ч., това би се вързало с изстрела.
Ако е бил оттук.
Но сте видели само мисис Протаро да влиза в 18:20?
През градината. Но от нас не виждам френските прозорци.
Гората стига дотук. Трябва да се катериш, но ако си решен.
А ако е влязъл отпред? Полковникът беше глух, могли са да се промъкнат.
Отпред? Не, Мери е щяла да го види. - Вратата им винаги е отворена.
Мери!
Боже!
Мислех си, че не обичаш градинарството?
Спокойно, скъпи. Довери ми се.
И ми подай ножиците, моля.
Лен?
Извинявай.
Благодаря.
"Гледай жена си". Първо Послание до Коринтяни. Глава 7. Стих 2.
Извинявай, че те стреснах.
Моите съболезнования.
Да.
Имаш боя на полата.
Отдавна е. Трябва да я почистя.
Виждали ли сте жълта барета? - Не.
Оставих я тук, когато идвах при Денис.
Не съм.
Ти градинарстваш?!
Трябва да правя нещо.
Какво донесе вчера?
От Лондон. - А, да, Лондон.
Не можах да намеря нищо. - Невероятно.
До скоро. - Да.
Говорих с фотографа.
Каза, че ще ти направи... - Нека те погледам.
Ще си събера багажа утре. - Срамота.
Беше на път да я довърши, не мислиш ли?
Така ли?
Какъв си глупчо!
Да, той е чаровен. Като глътка свеж въздух в селото.
Бях поласкана, но... Не.
Ти си мой съпруг, Лен. Никога не бих те измамила.
Освен ако не е за добро.
Имаше единична рана, отзад на главата,
която е причина за смъртта.
А времето на смъртта, д-р Хейдок?
Между 18:20 и 18:40 ч., най-късно. - Благодаря.
Въведох го в 18:15 ч. и се върнах в кухнята.
Изглеждаше много доволен. Като котка, изяла сметаната.
Чух го да киха гръмогласно около 5 минути по-късно.
А когато после го видях, беше мъртъв.
Благодаря. Свободна сте.
Полковникът прати приятелят й в затвора. Франк Тарънт.
Мисис Протаро, знаете ли кой би навредил на съпруга ви?
Не. Никой, боя се.
Благодаря.
Въпреки че... - Да?
В понеделник едва не го удари мотоциклет.
Мислите, че е умишлено? - Тогава не ми изглеждаше така.
Просто реших да го спомена.
Заключавам, че покойният Лусиас Александър Протаро,
е бил убит от един или повече неизвестни.
Чудихте ли се за мотоциклета? - Движеше се твърде бързо, мисля.
И мина близо. - Той или тя, не се знае.
Между другото, защо полковникът остана в Мелчестър във вторник?
За среща с мисис Рос-Харкинс. - Хърмаяни?
Жената на епископа и колега съдия. - Инспекторе, разберете кой е.
Изглежда сякаш...
Сигурно е мразел Лорънс и мен, и...
Уплашена съм.
Чакай.
Това беше пред френските прозорци.
В дома никой не пуши.
Денис може да пуши тайно. - Подушете.
Френски. Младежи в отпуска - много отдавна.
Носят ги от Франция.
Когато мосю Дюфос се появи на пътеката,
се почудих дали не идва от гората.
Лесно е да си представим всякакви неща,
но простия факт е... - Убийството не е просто.
Ще бъдем глупаци, ако пренебрегнем някоя възможност.
"Ние"?
Така ли казах?
Съжалявам.
Дали да й купя бонбони или да й ритна бастуна?
Предпочитам бонбони.
Чудесно е, че не носиш черно. Толкова е мрачно.
Познавам ли ви? - Бих искала.
Коя сте вие? - "Коя е Силвия?"
"Какво е тя?"
Да поговорим малко.
Разходих се по пътеката. Много е красива.
Бяхте ли в гората, мистър Дюфос?
Не. Само по пътеката.
Кога се връщате във Франция? - Изпуснахме добра връзка.
Утре, с първия влак. - Ще ми трябва връзка с вас.
Как се казваше списанието ви?
Буква по буква.
Значи се връщат утре?
Бихте ли помолила Хърмаяни да ми се обади веднага,
щом се върнат в Мелчестър?
Джейн Марпъл.
Може, да. Много е важно наистина.
Ан взима къщата. - Можеш да си вземеш своя.
Аз ще ти помогна. - Мъртъв е от два дни.
Е? Ти го мразеше. Убиецът ти направи услуга.
Вярно е. - Влизам вътре.
Защо каза, че си загубила баретата?
Беше с нея. - Подслушвал си?
И си тръгна по-рано. - И ти си тръгнал малко след мен.
Да, но не съм убил баща ти. Не ми пука за теб.
Знам кой е. - Ето ви!
С един удар два заека!
Може би ще ми кажете, къде бяхте във вторник вечер?
Заедно. Играхме тенис. - И се разходихме. В гората.
Да, в гората. По пътя покрай Мъч Бенън.
Беше чудесна вечер. - Нали?
Здравей, Тони. Джоан Харгрейвс е.
Трябва ми услуга. Близо ли си до Сейнт Мери Мийд?
Оставих сметките на бюрото, за да ги прегледаш.
Нали не мислиш, че...
убиецът ги е взел? - Не.
Сигурно Мери ги е преместила.
А те бяха ли наред?
Лирата на мисис Прайс-Ридли е описана при разпродажбата.
Всичко друго е наред.
Така и предполагах.
"Похотта води греха, а грехът води до смърт".
Не мога да остана тук.
Какво да правя? Внезапно станахме... далечни.
Какво бихте искали?
Да се разхождаме, само двамата. В хладна и снежна утрин.
После да го нарисувам.
Кихането, чуто от Мери, може да е бил убиецът?
А Ан е била там. Дано е в безопасност.
Приятелят ти е подранил. Добре.
Бонжур!
Списанието ви е спряло работа, още преди войната.
Така, да видим какво сте взели. Среброто?
Внукът ми, Анри.
Щяхме да се женим.
Той работеше за съпротивата.
А вие, мис Харгрейвс? - Тайни операции.
Спуснаха ме във Франция. Работех с Анри.
Полковникът? - Командваше бюро в Лондон.
Предаде го. - Предаде внука ми.
Протаро отговаряше за доставките на оръжия, детонатори и пари.
В началото на '44-та, трябваше да достави десетки хиляди франка.
Анри и аз чакахме на мястото,
но самолетът пусна кутията на километър.
Защо? - Излъгаха ни.
Парите бяха прибрани от мъж, на име Лакомб.
Той се познаваше с Протаро, отпреди войната.
Беше проста алчност. Те са поделили парите.
Лакомб и полковникът.
Лакомб умря преди година. Призна си малко преди това.
Това са доказателства. Банкови преводи, инструкции.
Какво стана с Анри? - Лакомб ни издаде на германците.
А аз избягах.
Той не. - Беше измъчван... до смърт.
Моят внук.
Съжалявам. - Аз също, аз също.
Истината е, че трябваше да убия кучия син, полковника.
Заради него. Затова...
си взех пистолета, отидох в гората, до дома на викария,
през френските прозорци и в кабинета...
Да, мистър Дюфос?
Закъснях. Закъснях ужасно!
Той беше мъртъв.
Казвате, че... - Казвам...
че вече беше мъртъв.
Слава Богу!
Добър сте в това.
Налага се.
Ако всичко това е вярно,
полковникът е бил вече мъртъв в 18:30 ч.
Отскоро, съдейки по изстрела, който сте чули.
Вярвате ли му? - Да.
Но е интересно какво е видял мосю Дюфос в кабинета.
Имало е голям пистолет с дълга цев, като тези от Дивия Запад.
И според него, писмото е било повече от половин страница.
Интересно. - Не знам колко е надежден.
Току-що се появи на сцената...
...и се включи в играта.
Пропуснахте малко.
Писмото. Показахте ли го на мисис Протаро?
Всъщност, не. - Мисля, че е при викария.
Погребални приготовления.
Нито почеркът е негов, нито думите.
Не разбирам. - Не сте единствена на този етап.
Имате ли образец от почерка на полковника?
Разбира се.
Намерих я вчера под бюрото.
Не е на Гризелда. - На Ан е.
Да я дам ли на инспектора? - Не, още не.
Сър, може ли да поговорим?
Колко неприятно!
Стихът?
"За да се избягва блудството, нека всеки си има жена
и всяка жена да си има свой мъж".
Мотоциклетът е откраднат преди и е захвърлен след инцидента.
Такъв груб и несигурен начин да убиеш някого.
Освен ако не е искал да го сплаши.
Имам... още посещения. - Ще... намеря вратата сама.
Ще се върнем при мисис Протаро.
Здравейте, мис Марпъл.
Мислех да оставя тази. Ще я довърша някой ден.
Кога тръгвате? - Не знам. Утре или вдругиден.
След като разчистя. - В Лондон?
Мислех за Ирландия. За да бъда по-далеч.
Ще срещнете друга след време.
Но Ан няма, нали? - Ще направя каквото мога.
Тя е добра приятелка. - Благодаря. Благодаря ви за всичко.
Плачете?
Нищо особено.
Трябва да поговорим.
Глупаво е да ползваш личната си хартия.
Къде остана приличието на хората?
Младият мъж, с когото се видяла в Мелчестър...
Разбрах, че е бил много красив и й е дал цветя.
Сигурно има обяснение, но дори да няма... Марджъри.
Много ме е срам.
Какво би си помислил Брус? А Андрю?
Че си много самотна.
Така е. - И Ан Протаро, разбира се.
Не си знаела, че полковникът е бил убит, когато звънна в дома ми
и я принуди да отиде там незабавно, нали?
Не съм аз!
Кога е погребението? - Вторник, следобед.
Ще бъда в Лондон.
Надявам се влаковете да са по-добре от миналия вторник.
В деня на убийството? - Хаос.
Никакъв влак за Сейнт Мери Мийд цял следобед.
Всеки път, щом излъжем...
...обиждаме Бог.
"Лукаво е човешкото сърце повече от всичко,
и съвсем покварено; но кой ще узнае?"
Е, Бог може.
Той вижда в сърцата ни и ги търси.
"...За да въздам всекиму според пътя му
и според плодовете на делата му".
Нека пазим сърцата си чисти,
за да можем да кажем с Павел:
"Живял съм с най-добра съвест пред Бога."
Лош късмет? - Не, някой е намушкал гумата.
Такова жестоко нещо. След всичко, което се случи,
аз съм ужасен, мистър Рединг. - Е, мога да ви изпратя.
Благодаря. - Наздраве.
Благодаря.
Да?
Искам... да живея с чиста съвест.
Може ли да ви представя майка си?
Знам, не съм добра реклама за майка.
Не искам реклама. - Защо полковникът се разведе с вас?
Имах една наистина мъничка слабост.
Обичах веселбите и хората, но Лусиас искаше да спра.
Предложи ми издръжка, за да не... - За да не ме вижда повече.
Досега. - 6 години след смъртта
на втория ми съпруг, добих кураж.
И след доста алкохол. Не се гордея със себе си.
Сега си тук. Мислех те за мъртва.
Достатъчно по въпроса.
Когато Протаро е дошъл в стаята ви... имаме свидетел,
изнудвахте ли го? - Боже, не! Не е в мой стил!
Просто му казах, че искам да видя моята Летис.
Тя ще ме преобрази. - Само теб имам.
Представя си ме да пека сладко и да плета неща.
Стига от време на време да пътешествам.
Летис...
Може ли да поговорим?
На Ан е. - Беше под бюрото,
в кабинета на викария. - Знаех си. Кажете на полицията.
Ти си я пуснала, когато уж търсеше баретата.
Тя не беше с тези обеци в онзи ден.
Така ли? - Летис, това съм аз.
Добре. Но не виждам какво значение има.
Тя го е убила някак, за да може да пипне Лорънс.
Летис... - Какво?
Лилавата боя по роклята ти беше нова.
Била си в бараката. - Е?
Чух, че идвате и се скрих. Изцапала съм се.
И беше пурпур. Страстен цвят, според Лорънс.
Хърмаяни, трябва да им кажа.
Благодаря, скъпа.
Когато отишъл в дома на викария, Протаро тъкмо бил научил от епископа
за проблемите на Хоус в предишната енория.
Проблеми ли? - Със сметките.
Рони е посегнал на живота си.
Д-р Хейдок е там и е намерил писмо от Протаро, обвиняващо Рони...
Вероятно в кражба? - Да.
Дължа ви кутия бонбони.
Нищо не ви убягва, мис Марпъл? - Много рядко.
Нищо не ви убягва, мис Марпъл. - Много рядко, младежо.
Колко умно!
Колко порочно!
Газта е била пусната докрай, а успокоителното го е приспало.
Още няколко минути и щеше да умре.
"Бележка за разговор, относно Роналд Хоус,
курат на Сейнт Мери Мийд".
"Предишни злоупотреби със средства".
Дюфос беше прав, че е по-дълго.
Сметките. Каза, че са в кабинета. - Лорънс Рединг може да знае нещо.
Той е дошъл с него и останал да поговорят.
Добре е, нали?
Разбрах всичко, инспекторе.
Летис беше права. Ан Протаро е убила мъжа си.
Ан и Лорънс Рединг.
Направиха се на очевидните заподозрени
и тайната им излезе наяве.
Знаели са, че ако планът подейства, ще бъдат извън подозрение.
Забравих, че идвате. - Не е забравил.
А Ан Протаро не избра заведението за чай случайно.
Мистър Рединг не е искал да сгази полковника.
Но така размътиха водата, когато мисис Протаро го спомена.
Погрижили са се аз да съм публика на малката им пиеса.
На първия ред.
Сигурно пистолетът със заглушител е бил с него.
Мосю Дюфос спомена дълго дуло.
Мистър Рединг ви чака.
Правилно решение. Казахте ли й? - Ще й кажа.
После е провел два разговора.
Престорил се е на съседа на Абът и е повикал викария.
Мери, току-що ми се обадиха, че мистър Абът отново не е добре.
Второто, до къщата ми.
Сейнт Мери Мийд 235. - Всичко е готово.
Беше за мен. Извинявай.
Знаела е, че ще забележа, че няма оръжие,
когато отиде в къщата на викария.
Тогава си го застреляла.
Каза, че ме каниш на кафе и кейк.
Къде е Лорънс? - Вече е арестуван.
Кихането в 18:20, е от заглушителя на пистолета,
с който е стреляла Ан Протаро. Но изстрелът в 18:30 ме озадачи,
докато мис Марпъл не откри нещо.
Не е дошъл от гората, нито от къщата, а от бараката.
И тя тръгва с Дюфос, а вие към "Синия глиган".
Голямо. Имах ужасен ден.
После сте се върнали в дома на викария, въпреки че сте знаели,
че няма начин той да се е върнал.
Полковникът е тук. - Нима?
Да.
Премахнали сте оръжието
и сте оставили бележка с очевидни грешки.
Различен почерк, различно мастило,
на хартия на викария, взета по-рано.
Шокирали сте се да откриете писмо от полковника,
но е можело да е полезно.
Нагласили сте часовника, знаейки, че е напред...
...за да ни накарате да мислим, че мисис Протаро
е фалшиво обвинена в убийството.
А писмото на полковника е станало полезно снощи, нали?
Вече сте имали доказателство, достатъчно да уличи мистър Хоус.
Лош късмет?
"Спокойно, Рони, ще ти дам лекарството".
Пуснали сте газта, когато сте си тръгнали,
и сте оставили писмото на полковника до тялото.
Но убийство, Ан?
Заради непознат, който ти напомнил за мечтите?
Не беше непознат.
Бях права, че нищо нямаше да е същото.
Лорънс беше мъжът, който не се върна.
Прибра се 4 години, след като го обявиха за мъртъв.
А тогава аз бях мисис Протаро. - Открил те е?
Отказал се е, когато е чул, че съм омъжена.
Аз го открих.
В едно списание прочетох как се е върнал от смъртта.
Къде сгрешихме?
Питаш мен за това?
Каква грешка направихме?
Когато излезе от бараката, ти беше същата.
Не беше се сбогувала с мъжа, когото обичаш.
Можеш да познаеш? - Мислиш, че аз не...
Загубих го във войната... Получи медал посмъртно.
Жена му се е гордяла с него.
Жена му?
За теб е било по-лесно.
Бил е мъртъв.
Не е трябвало да решаваш кое е правилно.
Скъпи, ти реши да изпълниш дълга си. - Да.
И аз трябваше да реша. Избрах да постъпя правилно.
Върни се жив. Но за жена ти, не за мен.
Джейн... моля те. Ако не мога да се върна за теб...
Джейн!
Не! Лорънс!
Кайсиевият сос към вареното ми подсказа.
Кога разбра? - Братовчед ми ми каза тази сутрин.
Разбира се! Младият лекар в Мелчестър.
Красив, млад мъж. - Не отидох при д-р Хейдок.
Заради клюките. И исках първо да съм сигурна.
Каза ми, че отива в Лондон. Не подозирах нищо.
Отче наш, Който си на небето! Да се свети името Ти,
да бъде Твоето Царство, както на небето, така и на земята.
Дай ни насъщния и прости нам грешките,
както ние прощаваме на длъжниците си,
и не въведи нас в изкушение, и избави ни от лукавия...
Превод: ИРИНА ЦЕНКОВА
Субтитри и обработка от ТВ дублаж: КРАСИМИР СЕВОВ
http://subs. sab. bz Translator's Heaven 2016