Piinamiskambrid, salajased käigud,
happevannid ja surmakambrid.
TÕENDEID KOGUNEB. VEEL ROHKEM ON VÄLJA KAEVATUD INIMLUID HOLMES'I "KINDLUSEST".
1895 aastal kaevas Chicago politsei H.H.Holmes'i "Kindlusest" välja
kohutavad tõendusmaterjalid piinamiste ja mitmete mõrvade kohta.
Varjates ennast hooliva arsti, lahke abikaasa
ja väljapaistva ärimehe maski taha, oli H.H.Holmes tegelikult nüüdisaja koletis,
kes kujundas oma ehitise vaid eesmärgiga inimkehadest lahti saada.
SAATANA SALVESTIS. HOLMES'I KURITEOD SAAVAD KINNITUST, PALJUD NEIST VÄÄRIVAD SURMA.
KUUS INIMEST ON TEMA POOLT MÕRVATUD. Piinaja-arst, 63 tänava mõrtsukas-
H.H.Holmes oli Ameerika esimene sarimõrtsukas.
H.H.HOLMES
AMEERIKA ESIMENE SARIMÕRVAR
MOYAMENSINGI VANGLA
Laupäeva õhtu, 24 november, 1894
Nädal aega tagasi arreteeriti mind Bostonis.
Eelistungiks toodi mind siia, Philadelphiasse,
kus mind hoiti raekojas, politsei peakorteris.
Eile pandi mind ülerahvastatud etapeerimisveokisse, mis oli täis inimrämpsu.
Peale sõitu, mis minu jaoks tundus lõputuna,
jõudsime maakonnavanglasse, mis asus Kümnenda ja Reed'i tänava nurgal.
Tuntud kui Moyamensing.
Meie lugu algab väikesest Gilmontoni linnast, New Hampshire'is.
Ammu enne, kui maailm sai teda tundma H.H.Holmes'ina,
oli ta nimi Herman Webster Mudgett.
KATKENDID RAAMATUST "HOLMES'I ENDA LOOD"
Kui soovid, tule koos minuga Uus-Inglismaa väikesesse, vaiksesse külla,
mis pesitseb maaliliselt järskude New Hampshire'i mägede vahel.
Siin, aastal 1861, sündisin mina,
Herman W. Mudgett, nende lehekülgede autor.
Mudgettite perekonnaajalugu siin, Gilmontonis, ulatub tagasi aastasse 1761.
Mudgettid olid esimesed valgenahalised asukad uues kogukonnas.
Hermani esimesed eluaastad möödusid sellessamas majas.
Tema varased eluaastad möödusid ema karmi usuõpetuse-
ja isa range distsipliini all.
Holmes oli omamoodi kuritegelik imelaps, kuri geenius.
Kui ta poleks olnud nii selgelt sotsiopaat,
oleks ta ilmselt olnud suurepärane inimene.
Olles ambitsioonikas ja eesmärgikindel, läks Hermanil koolis hästi.
Kadedusest ja vihast kiusasid koolikaaslased teda pidevalt.
Üks intsident tema lapsepõlvest, kerkib teise hulgas esile.
Ta tiriti külaarsti kabinetti
ja sunniti luukerega silmitsi seisma, osadeks võetud luukerega.
See koht oli minu jaoks eriliselt jälestusväärne.
Selle said teada kaks minu vanemat koolivenda.
Ühel päeval vedasid nad mind vastupunnivana ja kiljuvana väravast sisse.
Kumbki ei loobunud enne, kui olin toodud silm-silma vastu
ühega neist irvitavatest skelettidest,
mis oma väljasirutatud kätega, näis ootavat oma järge, et mind haarata.
See oli õel ja ohtlik, teha midagi sellist lapsele, kes on haavatavas eas ja tervises.
See osutus aga heroiliseks meetodiks, mis ravis mind terveks hirmudest,
tekitades algul minus uudishimu, hiljem tahtmist õppida.
See päädis aastaid hiljem meditsiini, kui elukutse, omaksvõtuga.
Michigani Ülikool.
Ülikool, mis paistis silma sellega, et omas esimest oma haiglat.
Aastal 1871 oli üliõpilaste arv 1100.
Üks suurimaid Ameerika Ühendriikides.
Peale üheaastast õpingut Vermonti kolledžis,
registreeris Herman Mudgett ennast 1882 aasta septembris
Michigani Ülikooli meditsiinikooli.
Siin täiustas Herman oma kahte ala, milles ta oli sündimise poolest andekas:
keemia ja anatoomia.
Profileerijana analüüsid sa käitumist. Just seda sa teed.
Sa analüüsid käitumist. Kui H.H.Holmes praegu elaks, peaks keegi eksperdi kutsuma.
THOMAS CRONIN KURJATEGIJATE PROFILEERIJA
Enamik sarimõrvareid ei lõpeta ülikooli. Nad on piisavalt nutikad, et seda teha.
Nad ei lõpeta, kuna tavaliselt puudub neil enesedistsipliin.
Nad ei käi keskkoolis ja grammatikat õppimas,
nad õpivad oma elukutset, milleks on sulitembud.
Holmes on selles mõttes täiesti eriline.
Sest tema lõpetas. Ta lõpetas oma meditsiiniõpingud.
Vaadates tagasi ajale Michigani meditsiinikoolis,
ilmselt oli osaks tema fantaasiast laipadega töötamine.
Michigani Ülikool andis võimaluse laipadega töötada ja tema fantaasiaid rahuldada.
Täiesti unikaalne on asjaolu, et Holmes tegelikult lõpetas ülikooli.
Kogu oma kolledžiõpingud. Enamik sarimõrvareid ei tee seda.
Hermani verejanulisus, mis meditsiinikoolis alguse sai,
muutudeks immuunseks surmale ja laibatükeldamisele,
saades naudingut inimese laipadega ringikäimisest.
Samuti praktiseeris ta kuritegelikku petukunsti, kindlustades inimesi
ja asendades neid siis tuvastamatute laipadega nende endi kehade asemel.
Herman Webster Mudgett lõpetas meditsiinikooli 1884 aastal.
Järgmise kahe aasta jooksul lihvis Herman oma sulioskusi
mitmetes Kesk-Lääne osariikides,
töötates rohupoes müüjana, hullumaja teenistujana, õpetaja ja arstina.
Oskused, mis Herman oli omandanud, võimaldasid tal pühenduda kuritegevusele.
Eksitamaks endisi tuttavaid, kes süüdistasid pettustes, mürgitamistes ja surmades,
otsustas Herman muuta oma identiteeti.
Maailm ei kuulnud enam midagi Herman Webster Mudgettist,
ta oli nüüd tuntud kui Henry Howard Holmes, H.H.Holmes.
Chicago, aastal 1886.
Chicagot ehitati innukalt üles, peale suurt tulekahju linnas, aastal 1871.
Muutes linna õitsvaks majanduskeskkonnaks, mis on ideaalne kinnisvaraarendajatele
ja tööotsijatele igast maailmanurgast.
See oli Ameerika kuldajastu, mil magnaadid ja isehakanud miljonärid olid lugupeetud.
Samuti pakkus see head keskkonda, mida Holmes võis ära kasutada.
Teised said said inspiratsiooni Rockefellerist ja Carnegie'st,
kuid H.H.Holmes rajas oma piinakambrid Edgar Allan Poe stiilis.
Chicagost edelas, õitses Englewoodi eeslinnas kaubandus.
Raudteejaamast läksid läbi üheksa rööpapaari
ja iga päev peatus siin enam kui 100 rongi.
Mitte üheski teises Chicago eeslinnas ei olnud sellist luksust.
Doktor Henry Howard Holmes, meeldiv tutvuda.
Chicagosse jõudnud, leidis Holmes kohe tööd E.S.Holtoni rohupoes,
mis asus 63. ja Wallace'i tänava kagunurgal, Englewoodis.
Mõned kuud hiljem Everett Holton suri, eeldatavasti loomulikku surma.
Siis kadus Claire Holton, tema lesk, kui oli rohupoe Holmes'ile müünud.
Rohupoe omamine tagas Holmes'ile kindla rahavoo.
Ta müüs, ostis ja müüs edasi asju ning varasid oma mitmete erinevate nimede alt.
Lisaks laenuandjate petmisele, tegeles Holmes veel teistegi pettustega.
Nagu näiteks mineraalvee eliksiir, mis tegelikkuses oli pärit
linna veevõrgust.
1888 aastal hangib Holmes krundi, mis asub rohupoe vastas, lepingu.
63. ja Wallace tänava edelanurgal.
Siin viib Holmes oma kohutavad unistused teoks.
Ta ehitab hoone, tänu millele mäletab teda terve maailm.
Tema fantaasiad said alguse väga varajases nooruses. Ta võttis sammu nende elluviimiseks.
Tema fantaasiate edasiviimine. Et neid reaalsuseks muuta.
Kui me oleksime siis natuke asja uurinud,
oleksime näinud tema plaanides asju,
mitte ainult ehitiseplaanides, mida me poleks oodanud leida projektidest,
tema piinamiskambrite plaane.
MÕRV! VIIES OHVER.
WHITECHAPEL'I HULL
Samal ajal kui Holmes on oma joonistega 1888 augustis lõpetamas,
luusib Londoni tänavatel ringi Jack Ripperi nimeline verejanuline lihunik.
Mõrvates ja moonutades prostituute.
VÕIGAS MÕRV EAST-ENDIS. JUBEDALT MOONUTATUD NAINE.
Jubedad uudised üle ookeani toimuvast koledusest jõuavad Ameerika ajalehtedesse.
Ameeriklasi valdab õudus.
Ometi on nad kergenduses, et sellist koletist Ameerikas ei leidu.
Kogu oma aja Chicagos mõtleb Holmes: "Arvate, et see on hea? Oodake."
Englewoodi eeslinnas, 63. tänava ja Wallace'i nurgal, kerkib Holmes'i ehitis.
Tegemist on ulatusliku ehitusprojektiga.
Päev päeva järel vaatavad möödakäijad koos töötavaid töölisi,
kes loovad naabruskonda uut suurejoonelist ehitist.
Englewoodi elanikele avaldas uus ehitis nii palju muljet,
et nad hakkasid seda "Kindluseks" kutsuma.
Väljastpoolt näeb ta tavaline,
aga nagu Holmesi dualism, olid ehitise välimus ja sisemus
täiesti erinevad.
Ta ise oli oma ehitise arhitekt.
Ta oli ainus, kes tundis selle tehnilisi lahendusi.
Tööjõu voolavus oli pidev.
Ta võis palgata müürsepa, panna seina kallal tööle
ja siis vallandada või panna keegi trepikäiku ehitama ning vallandada.
Selle käitumise taga olid mitmed õelad motiivid
Ta ei kavatsenudki inimestele maksta, väites et töölised ei oska oma tööd teha.
Teine, ja palju tõsisem põhjus oli, et mitte kellelgi, peale tema enda,
poleks aimu, mis tegelikult selles ehitises peitus.
Tal oli hiiglasuur pangahoidla ühes enda ruumis paigaldatud.
Ta pani hoidla esimesena sisse, kui ehitis oli poolik,
ehitas siis selle ümber ruumi, ta oli selle asja võla peale ostnud.
Siis keeldus selle eest maksmast ja kui pank tahtis hoidlat ära viia, ütles Holmes:
"Hea küll, aga kui te ehitist vigastate, kaeban teid täie raha eest kohtusse."
Ehitise esimesel korrusel asusid rohupood, juveelipood,
juuksurisalong, restoran ja sepistepood.
Nende süütute seinte taga, asus groteskne õudustemaja,
mille oli kavandanud koletishing.
Kolmas korrus nägi piisavalt süütu välja, sisaldades renditube,
seaduslikke kontoreid ja Holmes'i enda magamistuba.
Teisel korrusel oli aga 35 tuba,
paljud neist kavandatud tapatubadeks.
LÕKS, LÄMBUMISKAMBER, SULETUD TUBA, PEIDUPAIK, PIMERUUM.
RENN KATUSELT KELDRISSE, VIIE UKSEGA TUBA, LABORATOORIUMID.
Ajades segadusse aimamatuid ohvreid, sisaldas labürindiks kavandatud ehitis
hulgaliselt treppe ja uksi, mis ei viinud kuhugi välja.
Ohvrite kehade kiire peitmise meetodina olid käigus salauks ja renn,
mis viisid otse Kindluse keldrisse.
Keldris asusid kõige hirmuäratavamad ruumid,
mis sarnanesid keskaegsete piinakambritega.
Happevannid, lubjaaugud ja krematoorium, mis oli maskeeritud klaasisulatusahjuks.
Need olid Holmesi lemmikmeetodid inimkehast kiiresti vabanemiseks.
Seal oli seade, mida Holmes nimetas "elastsusemõõtjaks",
mis oli tema sõnade järgi mõeldud "hiiglaste võistluseks"
Ta sidus inimesi selle külge ja venitas siis masina abil.
Arusaadavalt oli tegemist piinamiseks mõeldud riistapuuga.
Peale ohvrite luude puhastamist ja kokkupanemist sai Holmes oma ohvritest tulu,
müües skelette kohalikele meditsiini- ja ülikoolidele.
Holmes korraldas Chicagos tapmisi, saades majanduslikku tulu ja naudingut.
Benjamin Frelan Pitezel saabus koos perega Chicagosse 1889 aasta sügisel.
Kurb, aga Benjamin Pitezel näis olevat sündinud õnnetusetähe all.
Tal ebaõnnestusid kõik tööd, mida leidis.
Mees oli rännanud mööda Kesk-Läänt viimased kümme aastat,
töödades erinevatel tööotstel ja olles mitmel korral arreteeritud
kuritegude eest, mis ulatusid pisivargustest võltsimisteni.
Pitezel jätkas Chicagos töö otsimist, et aidata oma naist Carrie't ja viit last.
Dessa Pitezel oli neist vanim, 17 aastane.
Järgmine oli Alice.
Nellie.
Howard.
Ja imik, poisslaps nimega Horton.
Raske töö, et suurt peret ülal pidada, ja pidev uue töö otsimine
nõudis Pitezeli'lt oma, ta hakkas rohkelt alkoholi tarvitama.
Kuigi ta muutus noorest kenast mehest
läbikulunuks, iseenese varjuks,
oli Benjamin Pitezel täielikult pühendunud perekonnale,
tehes igat tööd, mis ta leida suutis, et neile elatist hankida.
Pitezel vastas ajalehekuulutusele, kus otsiti tislereid ehitisele Englewoodis.
Siin kohtus ta doktor H.H.Holmes'iga
ja nende elud said saatuslikult seotud.
Üks Pitezeli suur probleeme oli alkoholism. Samas oli ta suur ja tugeva kondiga mees.
Igatahes sai temast Holmes'i parem käsi ja nad olid väga lähedased.
Neist said kaasosalised kuritegudes ja Pitezel teenis teda mitmel eesmärgil.
Holmes ise oli loomulikult väga ohtlik isik,
kuigi ta ei näinud ohtlik välja. Pigem oli ta õbluke
ja maitsekas mees, üks põhjustest miks ta naistele meeldis.
Vähehaaval hakkas tema vaikne loomus mulle meeldima ja ma sõltusin temast,
kuna ta võttis minu äraolekul ehituse juhtimise üle.
Benjaminiga väga lähedane läbikäimine tõi kaasa lävimise tema perekonnaga,
temast sai perekonna uus liige.
Mu esimene eraeluline kohtumine Pr Pitezeliga ja tema lastega, toimus 1893 aasta sügisel.
Olin juba varem näinud nende soovi selleks, eriti laste, kellele ma meeldisin
ja kes mulle alt üles vaatasid, kui olime aeg-ajalt asjatoimetuste tõttu kohtunud.
1. mai 1893, avati Kolumbuse Maailmamess Chicagos.
Hõlmates 280 hektarit, laiutades ilusa Michigani järve ümber,
oli suurejooneline mess vaatamist väärt koht.
Üle 20 miljoni inimese kogu maailmast, tuli vaatama pimestavat messi
1 mai ja 30 oktoobri vahel, aastal 1893.
Holmes kasutas Maailmamessi, kui suurepärast võimalust
kasutada oma nõdrameelset ehitist.
Asudes Maailmamessist vaid mõne kilomeetri kaugusel,
oli Holmes'i Kindlus suurepäraseks turistide majutuskohaks.
Holmes otsustas toad messikülalistele välja rentida,
ta renoveeris täielikult Kindluse ülakorrused,
tuues sinna kõikmõeldavat uudset sisustust ja luksust.
Kaup oli võla peale ostetud ja Holmes'il polnud seda kavatsustki tagasi maksta.
Lisaks ajalehtedesse pandud üürikuulutustele,
külastas Holmes messi mitmete Pitezeli lastega,
otsides rikkusega uhkeldavaid vanemaid naisi
ja kutsudes neid Kindlusesse,
soojaks öömajaks pehmes voodis.
Nad ei helista oma sugulastele, need teavad, et inimene läks Chicagosse Kolumbuse messile.
Täiuslikud ohvrid, sest neid ei tunne linnas keegi,
nende sugulased teadsid, et nad tulid Chicagosse
ja ei tulnud kunagi tagasi.
Kuidas neid otsima hakata? Ei ole teada isegi seda, kus nad peatusid.
Ideaalsed ohvrid. Ma olen kindel, et mõned inimesed läksid probleemideta ära.
Teised jalutasid sisse ja ei registreerinud ennast enam kunagi välja.
Mõned toad olid vooderdatud asbestiga, et muuta need täiesti helikindlaks.
Holmes'i kontoris oli peidetuna juhtpaneel,
mis oli ühendatud gaasitorustikuga ja viis õhukindlatesse magamisruumidesse.
Holmes viis oma külalised tubadesse, pani luku taha
ja keeras gaasi lahti.
Lämmatas nad, vaadates pealt nende hinguseleminekut.
Palun! Laske mind välja! Laske mind välja, palun!
Messi kõrghetkel juhtis Holmes osavalt oma äri Kindluses,
tube üürides, võlausaldajate eest laveerides, luukeresid müües,
tegeledes paljude naiste vajadustega, kellel tema elus koht oli.
Mul on olnud palju noori naisalluvaid, enamik neist elab Chicagos ja selle ümbruses.
Nende vanemad ja sõbrad teavad, et ma ei ole kaugeltki nende võrgutaja,
vaid olen teinud palju, et neid rahaliselt aidata.
Sarmika noore arsti- ja ärimehena
võitis Holmes mitmete naiste südamed.
Ühel hetkel oli Holmesil kolm naist,
kellest ükski ei teadnud teiste olemasolust.
Aastal 1890 sai Julia Connerist Holmes'i alluv ja armuke.
Ta elas Kindluses koos oma tütre Pearl'iga.
Kui ta jäi rasedaks, nõudis ta abiellumist.
Holmes oli nõus, tingimusel et naine teeb aborti.
Naine oli nõus. Julia't, ega tema tütart Pearl'i
ei nähtud enam kunagi.
Vaid nädal hiljem müüs Holmes puhta, liigendatud luukere
peaaegu 200 dollari eest Hahnemanni meditsiinikoolile.
1892 aastal hankis Holmes endale uue armukese, Emeline Cigrand'i
ja võttis ta tööle erasekretärina. Holmes läks koos Emeline'iga varakambrisse,
mingeid dokumente välja otsima ja pani ta sinna kinni.
Lämmatades naise surnuks.
Mõned nädalad hiljem, hankis Chicago ülikool dr Holmes'i käest naisterahva skeleti.
1893 sai Minnie Williamsist Holmes'i uus erasekretär
ja viimaks ka tema armuke.
Minniel oli pärandiks saadud kinnistu Fort Worth'is, Texases,
mis oli väärt üle 40 tuhande dollari.
Holmes mõrvas Minnie ja tema noorema õe Nannie.
Peale seda, kui Minnie oli alla kirjutanud Fort Worth'i vara üleandmisele.
1894 aastal sai Georgiana Yoke'ist Holmes'i kolmas naine.
Holmes abiellus, kasutades nime Henry Mansfield Howard.
Nagu teised tema ametlikud naised, suri ka Georgiana loomulikku surma.
Pitezeli joomine läks hullemaks ja muutus aja möödudes üha suuremaks mureks.
Hilja õhtul kuulsid Kindluse töölised Holmes'i ja Pitezelit raha üle vaidlemas.
Holmes teadis, et Pitezel valdas Kindluse räpaseid saladusi
ja kartis, et Pitezel võiks neid purjus peaga välja lobiseda.
Pitezeli aeg, kui ta kasulik oli, on otsa saanud. Holmes töötab välja plaani.
Ta veenab Pitezel'it, et see sõlmiks elukindlustuslepingu,
Pitezeli naine, Carrie, oli selle poliisi järgi pärija.
Plaan oli, et Pitezeli surm toimub Philadelphias.
Seal, kus asus kindlustuskompanii.
Holmes pidi varustama laibaga,
ta kinnitas Pitezelile, et selle hankimisega pole mingit muret.
Pitezel pidi mõneks ajaks varju minema, siis võtavad nad raha ja jagavad saagi.
See on nagu lõbustusparki minek. Lähed esimest korda Ameerika mägedele,
hirmus on, oled lähedal väljakukkumisele.
Inimestele meeldib selline põnevus, noatera peal kõndimine.
Liit Holmes'i taolise inimesega on sama asi. Inimesed saavad lähedasteks.
Nad ei arva iial, et nendest võiks ohver saada.
Novembris 1893, lahkuvad Holmes ja Pitezel Chicagost.
Kuid on Holmes ja Pitezel jooksus ja sooritavad üle maa pettusi.
Harry Gordon, meeldiv tutvuda. Alexander E.Cook.
Franklin, Herbert Henderson...
Doktor Henry Howard Holmes, rõõm on minupoolne, mu kallis.
Juulis 1894 püüab Holmes tüssata ühe rohupoe omanikku St.Louises.
Seekord asi ei õnnestunud.
Esimest korda oma kuritegeliku karjääri jooksul on Holmes trellide taga.
Mind ei olnud kunagi arreteeritud ja mul õudne tunne, et mind lastakse maha.
Marion Hedgepeth, kes oli tolle aja silmapaistev lindprii,
jagas Holmes'iga kongi. Sellel ajal, kui Holmes Hedgepethiga kongis oli,
rääkis Holmes oma kindlustuse petuplaanist,
mis ta oli kavandanud. Miks Holmes selle Hedgepethile avaldas, on jäänud mõistatuseks.
Hedgepeth andis Holmes'ile ühe kelmist advokaadi nime,
kes saaks Holmes'i asemel Pitezeli kindlustusrahade järele minna.
Holmes lubas Hedgepeth'ile soovituste eest saata 500 dollarit.
Peale seda, kui kindlustusraha on kätte saadud.
Enne kui Holmes vabastati, oli ta tunnistajaks kaasvangi hukkamisele.
Järgmisel hommikul, vaadates trellitatud aknast välja vanglaõuele,
nägin teda võlla all surma ootamas, ümber surmajanus uudishimulik rahvahulk.
Kui mul on olnud vajadus hoiatuse järele, mõtlen end koheselt tema olukorda.
Ma ei tea võimsamat hoiatust, kui olla tunnistajaks mehe surmaheitlusele,
näha, kui vähe läheb see rahvale korda, kuidas veel enne tema surma
tülitsevad nad köietükkide pärast, mis ta hinge võtsid
ja tema riiete pärast. Need olid muidugi jubedad räbalad.
Holmes sai kautsjoni vastu vabaks, mille maksis hämmingus uus pruut, Georgiana Yoke,
peale Holmes'i valesid selle kohta, miks ta vangistuses oli.
Mõned nädalad hiljem, saabusid Holmes ja Pitezel Philadelphiasse.
Nad seadsid end sisse aadressil Callowhilli tn 1316, mis oli kindlustuspettuse kohaks.
Pitezel rääkis oma naisele, Carrile, kõikidest pettuse detailidest.
Naine anus, et ta ei teeks seda, aga peale vähest veenmist oli nõus.
Pitezel sättis ennast sisse, kui B.F.Perry, patendimaakler.
Hetk hiljem jooksis leiutaja aadressile Callowhill 1316 kontorisse,
et Perry'ga arutada edasisi patendi üksikasju.
Leides, et kontor on tühi, läheb ta ülakorrusele,
kust ta leiab põrandalt B.F.Perry surnukeha.
Holmes läks Pitezelit tapma viisil,
kuidas seda teeb inimene, kes on varemgi kloroformi abil tapnud.
Ilmselt jootis ta täis ja tappis kloroformiaurudega.
Siis lavastas plahvatuse, mis majas oli aset leidnud.
Põhjuseks erinevad kemikaalid, mida majas leidus.
Siis põletas ta Pitezieli näo, et tema välimust muuta.
Ma ei olnud veel kloroformi mõjust taastunud ja olin oimetu.
See ei olnud põhjustatud vajadusest äkki surnukehaga tegeleda,
aastaid kogemust meditsiinialal olid mind harjutanud ebameeldivate stseenidega.
See mees oli aga mulle palju enamat, kui tavaline töötaja,
kellega meie arvamused peaaegu alati erinevad. Ta oli mulle alati meeldinud
ja mul oli temaga vähem tülisid, kui oleks olnud vennaga, kui mul vend oleks.
Kriminalistika oli väga algelises järgus, verepritsmeid sai vaid kinnitada,
et tegemist oli tõepoolest verega.
Kui Benjamin Pitezel leiti ja identifitseeriti kloroformi kasutamine mao sisu põhjal,
oli tegemist väga õnneliku juhusega, sest seda oli suurel hulgal.
Nad said tugineda füüsikalistele tunnustele, kloroformi värvile ja lõhnale.
Kui seda oleks olnud vähemal hulgal,
poleks olnud olemas testi, mis oleks võimaldanud
õigesti identifitseerida väiksemas koguses kloroformi, kuni 1940 aastateni,
kui muutusid kättesaadavaks instrumentaalsed tehnikad,
et tuvastada erinevaid orgaanilisi aineid.
Benjamin Pitezeli laip oli vaja seaduslikult tuvastada,
mitte ainult Holmes'i poolt, vaid seda pidi tegema esimese ringi sugulane.
Carrie ja tema kolm nooremat last, 13 aastane Nellie,
11 aastat vana Howard ja 18 kuud vana Horton, olid kõik väga haiged.
Deressa, neist kõige vanem, 17 aastane, pidi koju jääma ja abistama nooremaid hoida.
Carrie oli meeleheitel. Polnud raha ravimite ja toidu jaoks, keegi ei hoolitsenud laste eest.
Ta saatis vanuselt teise lapse, 15 aastase Alice, Holmes'iga koos laipa tuvastama.
Carrie uskus ikka veel, et tema abikaasa on elus, kaitstud ja peidus.
Kahjuks, kui 100 aastat tagasi isegi leiti pehmeid kudesid
ja isegi nahatükke, mis olid seotud sõrmeotstega,
ei oleks koheselt sõrmejälgi otsitud isiku tuvastamiseks,
sest sellel ajaperioodil, 19 sajandi lõpul,
kasutati inimeste identifitseerimiseks
Bertillioni tehnikat.
Põhimõtteliselt seisnes see erinevate kehamõõtmete võrdlemises.
Inimese käte sirutusulatus, tema pea laius,
vasaku jala pikkus, sellist tüüpi analüüs.
Nad ei kontrollinud sõrmejälgi,
mis oleksid inimese õigesti identifitseerinud,
sest daktüloskoopia ei olnud identifitseerimismeetodite valikus,
et tulemust saada, 1903 aastani.
Alice ja Holmes tuvastasid laiba
ja Holmes seadis Alice'i sisse Indianapolise hotellis.
Koroneri büroo tuvastas juhtumi surmana õnnetuse läbi.
Tagasi tulles oli Carrie šokis, kui Holmes tuli ilma Alice'ta.
Holmes veenis naist, et Alice ja Benjamin on ohutus kohas
ja parem on, kui Nellie ning Howard lähevad isa juurde.
Uurijatel, kes tegelevad kindlustusjuhtumiga,
võiks olla teda lihtne tabada, kui ta viie lapsega reisib.
Kindlustuskompanii uuris asja ja tegi järelduse,
et tegemist oli tõepoolest õnnetusjuhtumiga
ja nad maksid raha Pitezeli naisele, kellelt Holmes võttis sellest enamuse ära.
Vahepeal reisis naine ülejäänud kahe lapsega, et hiljem kokku saada.
Sarimõrtsukatele meeldib märgata naisi, kes on hädas.
Naisi, keda saab veenda tegema mida iganes.
Nad on head naised, kes on sattunud haavatavasse olukorda.
Inimesed on naljakad. Me oleme ainsad loomad, kes ei kuula sisehäält.
Sisemine hääl ütleb: "Ära tee seda, see on vale."
Holmes reisib Pitezeli lastega läbi paljude osariikide. Alice kirjutab emale.
Edastab uudiseid viimasest reisist.
Reede, 21 september, 1894, Philadelphia-Pennsylvania.
Kallis ema ja beebi. Ma kirjutan pidevalt, et aega viita.
Oled sa need neli kirja kätte saanud, mis ma saatsin? Soovin, et kuuleksin sinust.
Kuid ma ei tea, kas sa saad neid kätte või mitte.
Nagu mängujuht, kasutab Holmes Carrie Pitezel'it ja tema kolme last etturitena.
Kasutades loogikat, liigutab nad üksteisest mitu ruutu eemale.
Kordagi ei tule talle pähe emaarmastus ja mure tema kadunud laste pärast.
Näib, et Holmes naudib ennast täielikult.
6 oktoober, 1894. Indianapolis-Indiana.
Kallis ema, miks sa mulle ei kirjuta?
Pole sinult kirja saanud ajast, kui lahkusin. Ülehomme saab sellest kolm nädalat.
Reedel, 14 oktoober, 1894. Detroit-Michigan.
Soovin, et saaksin teid kõiki näha, mul on suur koduigatsus, ei tea mis teha.
Howard ei ole praegu meie juures, pean praegu lõpetama, kirjutan homme.
Head aega. Armastan teid kõiki. Suudlused kõigile! Armastav tütar, A.R.Pitezel.
Oma koletu plaani juures teeb Holmes ühe pisikese vea.
Ta ei saada kurjategija Hedgepethile 500 dollarit, mida lubas, kui vanglas oli.
Kui Hedgepeth luges vanglas Pitezeli mõrvast,
võttis ta kohe vanglaametnikega ühendust
ja kindlustuskompanii saatis eradetektiivid Pinkertonist Holmes'i jälgi ajama.
Pinkertoni detektiivibüroo paistis silma võimekusega
ajada kurjategijat taga ühest Ameerika otsast teise.
Nende oskuste hulka kuulus ka varasema palgamõrva luhtaajamine,
mis planeeriti Ameerika presidendi Abraham Lincoln'i vastu.
Samuti väga aktiivse Konföderatsiooni spioonivõrgu hävitamine.
Pinkertonid olid ka arhiivifotode leiutajad,
kes korjasid kaasaja kurjategijate fotoandmeid andmebaasi.
Nende motoks oli: "Me ei maga iial."
See pandi proovile Holmes'i otsimise ajal,
kes sõitis Kesk-Läänt mööda edasi ja tagasi.
Holmes leiti ja arreteeriti Pinkertoni poolt 17 novembril 1894 Bostonis.
Ta viidi üle Moyamensing'i vanglasse Philadelphias.
Seal süüdistati teda kelmuses ja kindlustuskompaniilt raha väljapetmises.
Holmes tunnistas ennast pettuses süüdi ja kinnitas,
et Pitezel sooritas enesetapu.
Siin on Holmes, kahtlustatuna Pitezeli surmas,
olles petnud kindlustuskompaniilt välja suure hulga raha.
Seal on Carrie oma kahe lapsega.
Küsimus on, kus veel kolm last, kes Holmes'iga kaasas olid ja kadusid?
Holmes räägib ühe jutu teise järel,
algul et nad olid koos isaga, siis et oli veel üks kaasosaline.
See on lihtsalt manipulatsioon. Teate miks? Sest iga päev tuldi ja räägiti.
Mis muidu oleks olnud? Ma oleksin pidanud teiste hulgas olema. Mulle ei meeldi seal.
Sõbralikele meestele ei meeldi vanglas olla, sest vanglas ei ole teisi sõbralikke mehi.
Keegi ei taha seal lahke olla, see ei meeldi. Võtab enne aega, kui inimesed aru saavad,
oodake nüüd, ta ajab meile jama. Aga sain kaks nädalat intervjuusid anda.
Mida muud teha oleks, istuda kaks nädalat kambris, kus kellegagi rääkida ei ole?
VEEL KURITEGUSID. HOLMES'IT KAHTLUSTATAKSE PR QUINLANI JA LAPSE TAPMISES.
Kahtlus, et ta need lapsed tappis, tugevnes,
kuigi seda tundus praktiliselt võimatu uskuda.
Uurija, nimega Frank Geyer, kes oli selle loo kangelane,
määrati jälitama Holmes'i käänulist odüsseiat,
kohti kus ta rändas, üritamaks leida lapsi.
Uurija Geyer uuris asukohti, kasutades Alice'i kirjutatud kirju.
Kirju, mida Holmes iialgi tema emale ära ei saatnud.
26 juunil 1895, täis lootust ja söakust,
alustas uurija Geyer oma teekonda.
Lõpuks, peale kuudepikkust ringireisimist,
käies Holmes'i jalajälgedes,
sai Frank Geyer, tehes tuvastamisega
kangelaslikku politseitööd, hakkama laipade asukoha identifitseerimisega.
Ta leidis kõigi kolme lapse kehad.
Ta leidis poisi, õigemini söed, mis olid jäänud väikesest poisist,
Minneapolis'est, väikese maja ahjust.
Kaevati välja kahe tüdruku jäänused Torontost.
Kui need leiti, sai Holmes'i räpasuse ulatus,
tema ebardlikkus, avalikult teatavaks.
Holmes oli äkitselt, täiesti üle öö,
saanud üle riigi kurikuulsaks tegelaseks.
Oma ajastu suurim kurjategija.
1895 aasta juulis läks Chicago politsei Holmes'i Kindlusse.
Maailm saab teada Kindluse õudused, mida see oli saladuses hoidnud pikka aega.
Segadusse aetud politseinikud otsisid Kindluse ülakorrustelt,
Holmes'i kurjuse tegelik ulatus, ootas neid keldris.
Kindluse keldris olevate piinamisseadeldiste vahelt
leidsid uurijad hunnikutes segi inimeste- ja loomade luid,
veriseid naiste aluspesu ja puidust lahkamislaua,
mis oli kaetud kuivanud verega.
Chicago politsei oli üle ujutatud inimeste nimedega, kes olid messil kadunuks jäänud.
Viiekümne kadunu jäljed viisid Õuduste Kindlusse.
Keldrist leitud tõendusmaterjal, veri ja luud,
tekitasid 19 sajandi kriminalistika tehnikale probleeme.
Tuvastamine oli väga raske, isegi kui tegemist oli inimluudega.
Väikeste tükkide puhul ei olnud piisavalt tuvastamiseks vajalikke karakteristikuid,
et nende päritolu kindlaks määrata.
Maailm kutsub Holmes'it 63 tänava koletiseks,
piinadoktoriks ja kaasaja Sinihabemeks.
Üleöö muutub Holmes vanast petisest vanakuradiks.
Chicago ajakirjalik kutsub Holmes'it sarimõrtsukaks.
Holmes'i juhtum saab uskumatult palju rahva tähelepanu,
isegi rahvusvahelist tähelepanu.
Omal ajal Ameerikas oli Holmes palju kurikuulsam
ja paremini tuntud, kui Jack Ripper, kes oli tema kaasaegne.
Siis ja ka praegu on inimesed lummatud
tema kuritegudega seotud kohtade külastamisest.
Tema Kindlus oleks võinud muutuda turismiatraktsiooniks
ja oli inimesi, kes tahtsid sellest teha omamoodi mõrvamuuseumi.
Enne kui mõni impressaario oleks sellest vaatamisväärsuse teinud,
põles see maha, keegi pani selle põlema.
Võis olla mõni raevukas linnakodanik, kellele ei meeldinud morbiidne vaatamisväärsus.
Tuli!
Holmes'i Kindlus põleb!
HOLMES EI MUUTU IIAL NÕRGAKS.
SUUR KINDLUSTUSPETTUS.
Sel ajal, kui Holmes vanglas vaevleb,
hakkab ta kirjutama autobiograafiat pealkirjaga "Holmes'i oma lugu."
Selle raamatu ainus eesmärk on minu nime puhtaks pesemine
koletust porist, mis minu pihta on loobitud
ja selleks, et pöörduda õiglase Ameerika rahva poole süüdimõistmise peatamiseks,
et saada vaba ja õiglast kohut, milleks on igal Ameerika kodanikul sünnipärane õigus,
uhkust ja kaitset meie Ameerika Konstitutsiooni poolt.
Eeldatavasti pidi ta hakkama üles tunnistama.
Ta alustas pildi loomisega ümbritsevatele, enne kui tunnistama hakkas.
Ta teadis, et kirjutab selle asja ja inimesed hakkavad lugema.
Võib-olla saja aasta pärast või hiljemgi. Me kõik tahame et meid mäletataks.
See tüüp kindlustas, et teda mäletatakse. HOLMES VÄIDAB, ET ON SÜÜTU.
Holmes püüab üldsust meeleheitlukult veenda oma süütuses. Tal on kiire selgel põhjusel.
23 septembril 1895 pannakse tema istungiaeg paika.
Holmes peab nüüd vastutust andma oma paljude jälkide kuritegude eest.
Sajandi kohtuprotsess algab Philadelphia raekojas 28 oktoobril 1895.
H.H.Holmesi kohtuprotsess on täis manipuleerimist ja teatraalsust,
mis ei iseloomusta kedagi teist, kui vaid Holmes'i ennast.
Esimesel kohtupäeval on saal vapustatud, kui Holmes oma kaitsjast loobub.
Palun kohut, mul ei ole ühtegi põhjust, miks praegune kaitsja peaks juhtumiga jätkama.
Ma näen, et see on vastu minu huvidele.
Arvestades seda, kasutan ma viimast hetke, et ta juhtumist vabastada.
Holmes, sarimõrvar, on nüüd advokaat.
Holmes on nüüd vastutav. Ta on lava keskel.
Ta ei taha lihtsalt kohtus olla vaid olla ringi kuningas.
Kõike teha. Ta võib püsti tõusta ja vandemeeste juurde jalutada.
Millal te esimest korda Callowhilli tänavale läksite?
Kas on võimalik, et Pitezel jõi ise seda vedelikku, enne kui minestas?
Mis selle umbkaudne suurus oli?
Kuna te Pitezeli esimest korda läbi vaatasite ja õnnetusjuhtumi tuvastasite?
Läbi kogu kohtuprotsessi selgitavad eksperdid,
et Pitezel ei saanud ennast ise tappa,
tuginedes sündmuskohal ja lahkamisel kogutud tõenditele. Holmes teab, et ta põrub
Advokaat on tagasi. Miks ta advokaadi tagasi võttis? Mina võitsin.
Nemad kaotasid. Tal on, keda süüdistada. Ta ei võta süüd endale.
Ta ei pea kunagi ennast süüdistama. Alati on keegi teine süüdi.
Kui see läbi on ja mind on süüdi mõistetud, saan öelda: "Tegin, mis suutsin."
Kolmandal päeval tuli musta riietatud naine kohtusaali.
See oli Carrie Pitezel, noor 37 aastane naine,
kes näis olevat kümneid aastaid vanem, peale oma mehe ja kolme lapse surma.
Tunde oli ta tunnistajapuldis, andes ütlusi kindlustuspettuse ja selle kohta,
kuidas Holmes lastega maad mööda ringi sõitis ja tema neist enam midagi ei kuulnud.
Süüdistaja käes olid Alice'i kirjad, mida Holmes kätte ei toimetanudki.
Oh mu Jumal, kus mu lapsed on? See mõrtsukas...
Kohtusaalis nutsid kõik korraga.
Kohtunik pühkis taskurätikuga silmi.
Vandekohtunikud ja politseinikud nuuksusid.
Tunnistus puudutas kohturuumis kõiki, välja arvatud ühte.
H.H.Holmes, kes näitas ükskõiksust, sirgeldades paberit.
Sel ajal, kui need inimesed hakkasid tundeid väljendama,
oli hälbival käitumisel liiga hilja oma südametunnistust näidata.
Sa ei saa oma südametunnistust näidata, sest nad on juba hõivatud.
Nad on läinud, me oleme nad kaotanud.
Päevad mööduvad ja uudishimulike hulgad suurenevad.
Inimesed võitlevad, et heita pilk müstilisele piinadoktorile.
Holmesi viimase naisena, rääkis Georgiana Yoke kõik,
mis ta teadis oma salatseva abikaasa kohta.
Kohus oli šokis sellest, mis edasi juhtus.
Holmes, kes ei näidanud välja kübetki kahetsust Carrie Pitezeli tunnistuse
ja tema surnukambris lamavate laste vastu, nuttis lohutamatult oma naise nähes.
Ta oli suurepärane manipulaator. Kui kogu rahvas nutab, mõtleb tema...
Ma lasin võimaluse mööda, seal oleksin pidanud nutma.
Tuleb tema eksnaine ja tal on vaja näidata, et ta ei ole koletis. Ma võin ka nutta.
Võin vandemeeste jaoks paar pisarat valada, et näidata, mina olen ka inimolend.
Muidu kõik vaatavad nagu mul oleks roheline mehike kukil.
Ma tahan näidata, et minus on ka headust. Suurepärane näitlejatöö.
Kaitse lõpetab omapoolse lõppsõnaga.
Holmes ei tee mingeid avaldusi.
Rahvas, kes on oodanud pikalt Holmes'i kuulamist,
reageerib vastavalt, pettumusega.
Holmes'i juhtum oli omaaegne O.J.Simpsoni oma, ehk mitte kuulajate arvu poolest,
aga ta sai üle riigi tähelepanu, siis ei olnud uudistekanaleid ja kohtutelevisiooni.
Nii et seda ei saanud taolisel moel edasi anda.
Kuid seda edastati laialdaselt, olid isegi kuriteo pamfletid.
Holmes'ist endast sai peaaegu et rahvuslik kuju,
rahvuslik koletis.
KAS HOLMES ON SÜÜDI?
VIIMANE KAHTLUSTEPÄEV. HOLMES'I KAITSJA OTSUSTAB TUNNISTAJAID MITTE KUTSUDA.
Kohtusaal täitub otsuse ettelugemiseks.
Holmes muutub väga närviliseks, kui ükski vandekohtunikest tema poole pilku ei heida.
Oma kriminaalse karjääri jooksul on see hetk, mille saabumist Holmes iial ei uskunud.
Ta tunnistatakse süüdi esimese astme mõrvas.
Herman Webster Mudgett, alias H.H.Holmes
puuakse 7 mail 1896 üles.
HOLMES ON SÜÜDI MÕRVAS.
HOLMES TUNNISTAB ÜLES PALJU MÕRVU.
Kui Holmes vanglas oli ja hukkamispäev määratud,
tegi William Randolph Hearst talle pakkumise,
lubades suure rahasumma Holmes'i ülestunnistuse eest.
Holmes oli juba esitanud pool tosinat
üksteisele vastukäivat lugu oma kuritegudest.
Tal ei olnud midagi kaotada, nagunii peab surema.
Ta tegi selle ülestunnistuse, et lõpetada oma portree,
kui hulleim koletis, kes kunagi on elanud.
Ta tunnistas üles iga kuriteo, mida keegi kuskil
temaga oskas seostada või kahtlustada. Mõned veel lisaks.
Ta elab fantaasiates peale tegusid.
Ta elab läbi asju, mida tegelikult tegi.
Ta oli väga abivalmis, valmistudes varakambrist peale kirja lõpetamist lahkuma,
sai ta teada, et see uks ei avane enne,
kui on lõppenud tema piinad, mida pakub aeglane ja pikaldane surm.
Osalised kaevamisjäljed seinas, mis politsei leidis,
olid pärit Lattimeri põgenemiskatsest,
kui ta paljaste sõrmede abil püüdis jagu saada telliskividest ja mördist.
Ma sulgesin ukse ja keerasin täisvõimsusel sisse õli ja auru.
Veidi aja pärast polnud mu ohvrist isegi luid järel.
See oli Nannie Williamsi jalajälg, mis leiti varakambri värvitud ukselt.
Jäetud tema võitluse käigus, enne surma.
Ainult üks raskus tuli ette.
Tema tapmine sellisel viisil oli vajalik,
et kehal ei ilmneks jälgi vägivallast ja liikumisest.
Sain selle probleemiga hakkama. Esmalt sidusin kinni ta jalad,
kui see oli tehtud, jätkasin tema elusalt põletamisega.
Kallasin tema riided ja näo üle bensiiniga
ja süütasin tikuga põlema.
Kohe kui ta hingamine lakkas, lõikasin ta keha tükkideks.
Kasutades kombinatsiooni bensiinist ja maisitõlvikutest,
jätkasin selle põletamist, tundega, et see on lihtsalt elutu objekt.
Ma viisin nad viivitamatult Vincenti tänava majja
ja sundisin ronima suurde kohvrisse.
Selle kaane sisse tegin ma väikese avause.
Lõpetasin nende elu, lastes kohvrisse gaasi.
Avasin kohvri ja nägin nende moonutatud ja mustaks tõmbunud nägusid.
Siis kaevasin maja keldrisse madala haua.
Kiskusin julmalt nende riided seljast ja matsin ilma ühegi katteta,
välja arvatud külm muld.
Ma olen veendunud, et alates vahi alla võtmisest
olen ma kohutavalt muutunud nii vaimselt kui füüsiliselt, võrreldes varasemaga.
Minu muutunud omadused eeldavad Saatanaga sidet.
Minu pea ja nägu on tasapisi muutunud kujult pikemaks.
Ma usun täiesti, et muutun välimuselt Saatana sarnaseks.
HOLMES SUREB TÄNA.
TAPALAVA ON VALMIS.
Võllapuu all, enne oma surma, võttis ta sõnad tagasi.
Ta ütles, et ülestunnistused, mis ta avaldas, olid täielik väljamõeldis.
Minu õigusrikkumiste ulatus päädib kahe naise tapmisega,
kes surid mu käte vahel tänu ebaseaduslikele operatsioonidele. Rohkem pole mul midagi öelda.
H.H.Holmes puuakse üles neljapäeval, 7 mail 1896.
Vaid üheksa päeva enne tema 35 aasta sünnipäeva.
Kell 10.25 tunnistatakse ta surnuks.
Ta oli väga mures, et peale tema hukkamist
võivad meditsiiniinimesed tema keha välja kaevata,
ja tahaksid tema aju uurida, et kindlaks teha, mis teda tegutsema pani.
Samuti koolnusuveniiride jahtijad.
Ta palus et tema matmispaik kaetakse betooniga,
mida ka tehti.
Üks asi on Holmes'i puhul kindel,
keegi ei tea täpselt, mitu inimest ta tappis.
Kuigi minu uuringutes, mis on mu hinnangul päris laialdased,
et ta tappis vähemalt üheksa inimest.
Liigub ka lugusid, et ta tappis 50 kuni 100 inimest.
Peamiselt Chicago messi kõrgperioodil.
Mitu inimest Holmes tegelikult mõrvas,
ei saa suure tõenäosusega keegi teada.
Holmes ja paljud temaga kokku puutunud inimesed on ammu surnud.
Olles võtnud vastused endaga hauda kaasa.
Juba sündides oli Saatan mu sees. Ma ei saanud midagi teha, et olin mõrtsukas.
Nagu ei saa luuletaja teha midagi, et tal inspiratsioon peale tuleb.
Ma sündisin, Kurjus minu ristivanemaks,
voodi kõrval, kus ma maailma ilmusin. Sellest ajast peale on ta minu kõrval olnud.
Kuulmise järgi tõlkinud ja aegkoodi kirjutanud danel32.