Bumtarata, bum na vrata, tydlydum.
Bumtarata, modřinky si prozpěvují,
narcisky a bledule se probouzejí,
všechny květiny rozkvétají,
je nádherné, nádherné jaro.
Nejmenší elf
Povídavé veverky si prozpěvují,
společnou jarní písničku si pobrukují.
Jaro je nejjarnější doba na písničku,
je nádherné, nádherné jaro.
V lese si všichni s králíčky celé dny hrají...
Mrzí mě, že to tak není ve filmu, který uvidíte.
Film, který uvidíte, je nesmírně nepříjemný.
Jestli jste přišli na film o malém elfovi,
musíte do sálu číslo 2.
Jestli ale máte rádi příběhy o chytrých
a docela pěkných sirotcích,
podezřelých požárech, masožravých pijavicích,
italské kuchyni a tajných spolcích, zůstaňte s námi,
neboť budu sledovat osudy
ubohých Baudelairovic dětí.
Jmenuji se Lemony Snicket
a je mou smutnou povinností zdokumentovat tento příběh.
Nejstarší, Violet Baudelairová,
byla jednou z nejlepších čtrnáctiletých vynálezkyň na světě.
Každý, kdo Violet znal, poznal, že něco vymýšlí,
podle toho, že si dlouhé vlasy vždy svázala stužkou.
Ve světě opuštěných věcí a odhozených materiálů
bylo Violet jasné, že něco tu vždycky je.
Něco, co mohla předělat téměř v jakékoli situaci na cokoli.
A na nikom se její vynálezy nezkoušely lépe
než na jejím bratrovi.
Klaus Baudelaire, prostřední z dětí,
miloval knihy.
Lépe řečeno to, co se z knih naučil.
Rodiče Baudelairovi měli ve svém sídle obrovskou knihovnu.
Místnost naplněnou tisíci knih snad na každé téma.
Nic neměl Klaus tak rád jako odpoledne,
kdy si plnil hlavu jejich obsahy.
A všechno, co přečetl, si pamatoval.
Lezoucí živočichové hlubin
Nejmladší, Sunny, měla jiné zájmy.
Ráda do všeho kousala a měla čtyři ostré zuby.
Bylo jen málo věcí, do nichž se Sunny s chutí nezakousla.
Byla ve věku, kdy se člověk vyjadřuje
převážně nedefinovatelnými zvuky.
Na příklad:
Což pravděpodobně znamenalo:
"Podívejte se na tu záhadnou postavu nořící se z mlhy."
Nebo možná:
"Proč se asi bankéř Poe brodí pískem
a hledá nás někde na pláži?"
Děti, bohužel vás musím informovat
o velice nešťastné události.
Vaši rodiče zahynuli při požáru,
který zachvátil celý váš domov.
Jestli jste někdy ztratili někoho velmi blízkého,
pak víte, jaké to je.
A jestli ne,
pak si to nedokážete vůbec představit.
Nikdo nezná přesnou příčinu požáru Baudelairovic domu.
Vyšetřovali jsme ho s kolegy,
ovšem zjistili jsme jen to, že plamen byl zapálen z velké dálky
pomocí lomu a konvergence světla.
A v několika málo okamžicích bylo celé sídlo v plamenech.
A jako záhadný zdroj plamene
začaly se před očima dětí rozhořívat další záhady.
Každá rodina má svá tajemství, své uzavřené komnaty.
Klaus nyní zjistil,
že každý objev vyvolával další a další otázky.
Co znamenal ten dalekohled ukrytý v otcově stole?
Měla být odhalena další tajemství o životě jejich rodičů?
Otázky, jichž se nyní bál, měly možná zůstat nezodpovězeny.
A tak se z ničeho nic
Baudelairovy děti staly Baudelairovými sirotky.
Snažil jsem se vás varovat.
Máte jedinečnou příležitost opustit kino,
obývací pokoj nebo letadlo, kde se tento film promítá.
Možná ještě stihnete film o šťastném malém elfovi.
Pojďte se mnou.
Jako vedoucí První peněžní
a vykonavatel závěti vašich rodičů
mám povinnost spravovat vaše peníze, dokud nedospějete,
a svěřit vás do péče vašeho nejbližšího příbuzného.
Proto vás odvezu k hraběti Olafovi,
který bydlí zde ve městě o nějakých 37 ulic dále.
Myslím, že to není to, co termín "nejbližší" znamená.
- My hraběte Olafa neznáme. - Jistěže znáte.
Je to 3. bratranec ze 4. kolena
nebo 4. bratranec ze 3. kolena.
Tady někdo pěkně blábolí.
Navíc je to herec. Není to zajímavé, děti?
Máte štěstí.
Taková velkorysost se u lidí jeho profese nevidí.
A jsme tady. Váš nový domov.
Není to krása, děti?
Dobrý den.
Vy musíte být Baudelairovi.
Moc mě mrzí ta nehoda,
ale jsem ráda, že budete bydlet tady.
Jsem soudkyně Straussová z nejvyššího městského soudu.
Já jsem Violet, to je můj bratr Klaus a moje sestra Sunny.
- Poe, První peněžní.
- Dobrý den. - Báječné.
- Máte krásný dům. - Děkuju.
Chovejte se tu jako doma. Můžete mě přijít kdykoli navštívit.
- Navštívit? - Vy nebydlíte s hrabětem Olafem?
S hrabětem Olafem? Ne.
Kdepak, je to můj soused.
Nebudeme spát radši na ulici?
Vstupte!
Nemáme na to celý den. Tak jděte.
Ale, ale... Dobrý den!
Jsem váš milovaný hrabě Olaf.
Vítejte v mém roztomilém domě.
Snad najdete útěchu v jeho...
...teplém lůně.
Jak říkali již staří Řekové:
"Orfanis domovus... něco něco a tak dále."
Teď by měla jít hudba do crescenda.
A skončit na pravé noze,
dotáhnout pózu.
Tohle nebylo přesně ono, ale víte, co tím myslím.
Propáníčka...
VIOLET, KLAUS, COSI
...Violet!
Jsem okouzlen.
Dobrý den.
A tohle musí být Klaus.
Mladý Klaus.
Levou tvář máš lepší.
A...
...co je tohle?
Já jsem Sunny.
Nezlob se, opičinu neumím.
Banán.
Nejsem žádná opice!
Sunny je naše sestra.
Musím říct, že vypadáte dost pochmurně.
Co tak chmuříte?
Umřeli nám rodiče.
Ale jistě. To je ale strašné.
Počkat, zkusím to ještě jednou.
Hoď mi to ještě jednou, dokud to mám přesně v hlavě.
Umřeli nám rodiče...
To je cvok!
Pane Poe...
Budu ty sirotky vychovávat,
jako by byli chtění.
A ačkoli to budete nazývat břemenem, obětí...
...mýlíte se, pane.
A měl byste se zastydět.
Pomyslete!
Kde mám podepsat majet... ty děti?
Opatrovníkem se stáváte oficiálně až po slyšení
ve čtvrtek ráno.
A co s nimi mám dělat do té doby?
Prosím?
Chtěl jsem říct... Posilujete?
Vypadáte dobře. Tak zdravě.
Měl bych se už vrátit do banky.
Nemůžete ještě chvilku zůstat?
Sklenku portského? Kávičku?
- Možná bych... - Tak až jindy.
- Kdybyste něco potřebovali... - To nebude třeba.
A kdybyste měli...
Chápu, že mé skrovné obydlí není tak okázalé
jako Baudelairovic sídlo,
ale brzy si přijdu na velké peníze
a podle mě to bude...
...okouzlující, až to bude hotové.
Chcete se podívat?
Zde je obývací pokoj.
Kuchyň.
Já vím, co si říkáte:
Chtělo by to přestavbu.
Snad jste očkovaní proti tetanu, obrně, neštovicím, tyfu, malárii.
Tohle je společenská místnost neboli salónek.
Strop spravíme.
Nemáte strach z výšek, ne?
Co mě to napadlo? Opice a bát se výšek?
Moje divadlo. Pojďte se mnou.
Co je tam nahoře?
Věž...
...kam za žádných okolností...
...nesmíte.
A tady budete spát, pokud čas dovolí. Dobrou.
Vždyť ještě svítí sluníčko.
Možná to tak docela nevíte, ale první dojem
nemusí být správný.
Například když se narodila Sunny, Klaus ji neměl moc rád.
Nebylo jí ale ještě ani šest neděl, a už mezi nimi bylo silné pouto.
A bylo založeno na házení a chytání.
Nicméně v případě hraběte Olafa...
Sirotci!
...1. dojem mylný nebyl.
Hrabě Olaf dal každé ráno dětem
dlouhý seznam domácích prací.
Potom strnule odkráčel do své záhadné věžní místnosti.
Situace se již tak jevila velmi neblaze,
a to mělo být ještě hůř.
...a v plné vaně ledu jsem si uvědomil,
že mi ukradla ledvinu.
Představte si to překvapení.
Sirotci, to je moje herecká skupina.
- Skupino, sirotci. - Nepřipadají mi bohatí.
Oškliví malí lidé.
Proč nepřipravujete večeři?
Večeři?
Večeře je pokrm podávaný večer.
Na druhé straně. Otoč to.
"172. Připravit výtečnou večeři"
Bude se podávat v osm v jídelně.
A během zkoušky tu bude naprosté ticho.
Nikdy jsme ještě večeři nevařili.
- Už je půl osmé. - V osm!
Tak těstoviny.
Probereme si obsazení.
Tak... kdo by mohl hrát...
...nejkrásnějšího hraběte na celém světě?
Nevzal byste to, pane?
Tak dobrá.
Pasta Puttanesca. To je italský název pro málo surovin.
Skvělé.
Sunny, pomůžeš nám?
Hned to bude!
- Budeme potřebovat hrnec. - Žádný tu není.
- A cedník. - Žádný tu není.
Děkuju.
Není zač!
A pánev.
Této etudě říkám elektrické křeslo.
Možná byste to chtěli zapnout.
Je tu někdo?
Cedník. Skvělé.
Sunny, našlas něco jako hrnec?
To zíráte, co?
Sunny, to není hrnec.
To je plivátko.
Plivátko? Myslíš jako...
Tak to dvakrát umyj.
Co tomu říkáš?
Je to moc dobré.
Kolik je?
Vraťme se do prehistorické éry,
kdy zemi ovládali dinosauři.
Sirotci na informace.
Co chceš?
Podává se večeře.
Puttanesca.
Jak jsi mi to řekla?
To jsou těstoviny puttanesca.
A kde je rostbíf?
Rostbíf?
Ano. Rostbíf.
To je švédský název pro pečené hovězí.
Jenže vy jste nám neřekl, že chcete rostbíf.
Svět je plný
zoufalých sirotků,
kteří by přeplavali moře připínáčků,
jen aby se dostali do stínu mých velkých skutků.
Na těch mi ale nezáleží.
Rozhodl jsem se otevřít své srdce
vám dvěma roztomilým dětem
a vašemu ošklivému primátovi.
A za to chci na oplátku od vás, abyste mi splnili pomyšlení,
zatímco si budu užívat obrovské jméní po vašich rodičích.
- Ne. - Ty malý zmetku!
Zpátky, tukane!
Příště kousnu výš!
Nedělej si ze mě srandu!
Páni! Ty jsi ale magor!
Nejvyšší čas, abyste se naučili troše respektu.
Pusťte ji!
Vy zrůdo!
Všichni jste to viděli? Uklouzl.
Nedostanete nic, dokud nebude Violet 18.
Vážně?
- A to říká kdo? - Zákon. Najděte si to.
Hned zavoláme panu Poeovi.
Opravdu?
Velmi se na vás zlobím, děti.
Kde jsme to skončili?
- Dobrý? - Ne.
Co to děláš?
- Odcházím. - Kam?
Domů.
Tohle je teď náš domov.
Tohle není domov.
Domov je místo, kde tě rodiče uloží do postele.
Kde tě učí jezdit na kole. Kde se dojímají,
když jdeš prvně do školy.
Tohle není domov.
Jak nám to mohli udělat?
Protože jsou to zlí lidé.
Tyhle nemyslím. Máma s tátou.
- Klausi... - Violet, ty si to taky myslíš.
Jak jen mohli? Copak neměli žádný plán?
Možná měli plán.
Tak tenhle se jim povedl.
Pamatuješ, jak máma s tátou jeli do Evropy?
Mysleli jsme, že nás opustili, protože nám vůbec nenapsali.
Dlouhý dopis od nich se někde v poště ztratil.
Vzpomínáš, jak jsme se styděli, že jsme si o nich mysleli špatnosti?
Tak tohle je stejné.
Není.
Proč?
Protože nejsou v Evropě.
Protože se nevrátí.
Myslíš, že se ještě někde budeme cítit jako doma?
Útočiště znamená...
malé bezpečné místo, kam se můžete schovat před světem.
Je to oáza v rozlehlé poušti nebo ostrov v rozbouřeném moři.
Děti se radovaly ze svého útočiště, které si postavily.
V duchu ale dobře věděly, že venku je nepřátelský svět.
Neříkám to rád, ale byl to svět, který vystihla dvě nemilá slova.
Opatrovnictví uděleno.
Doklad o Poručnictví
Děkuji vám, Ctihodnosti. S vámi obchodovat je radost.
Děti, zvážil jsem naši situaci
a uvědomil jsem si, že jsem si udržoval trochu odstup.
Což v tomto případě znamená...
Čisté zlo.
...tvrdý, ale spravedlivý.
Když jsme teď ale rodina, všechno vám to vynahradím.
Dokážu být dokonalý táta.
Víte co? Něco vám koupím.
Limča, limča, banán.
Trhni si.
Jistě.
POSLEDNÍ MOŽNOST
JDĚTE - STÁT
Violet?
Kam se poděly zámky?
DĚDICKĚ ZÁKONY A OBECNÁ PRAVIDLA
Dobrý den. Jedu na naprosto nevinný výlet na venkov...
...s dětmi, které zbožňuju.
Jdou ty hodiny správně?
Co je to?
Vypadá to jako jízdní řád.
Překvapení kiwi-meloun. To mám nejradši.
Rychle!
Nejsou tu klíčky.
Podívej se všude.
Tady je Poe.
Volám kvůli vašemu dotazu ohledně dědictví.
- Pan Poe! Díky Bohu! - Kdo je to?
Violet. Jsme v autě hraběte Olafa.
Ahoj, Violet. Kde je hrabě Olaf?
- Není tady, ale... - Vy sami řídíte?
Ne. Auto stojí na kolejích a jede sem vlak.
Violet? Já tě neslyším. Jedu podél vlaku.
Narazí do nás vlak!
Ano, neslyším kvůli vlaku.
Zavolám vám z banky. Na shledanou.
Klausi, určitě jsi něco o vlacích četl.
Co budeme dělat?
VLAKY LOKOMOTIVY
ŽELEZNÝ OŘ VÝHYBKY
Výhybka.
Tamhle!
- To je moc daleko. - Ne.
Nějak to jít musí.
- Tady nic není. - Vždycky tu něco je.
Sunny, ukousni tomu elfovi hlavu.
S radostí mu ji ukousnu.
Rychle, tahej zpátky.
Vím, jak na to.
Nechci na tebe útočit...
- Hezký zásah. - Díky. Tahej.
DRAMALOG
Pane Poe, drahý pane Poe.
Promluvme si jako rozumní muži.
Lituji. Správný rodič by nenechal
dítě jako Sunny řídit auto.
- Chtěl nás zabít. - Nepřeháněj.
Vždyť to auto ani nebylo nastartované.
Mohl bych být...
...s dětmi na okamžik sám?
Sbohem, děti.
Bylo to prima.
Já vás dostanu.
Ať půjdete kamkoli, já si vás najdu.
Je s vámi konec.
Odvezte si je, pane Poe,
než se úplně rozpláču.
Přechytračit zloducha není
ani pro tři geniální sirotky hračka.
Nyní si však děti vychutnávaly své vítězství
na cestě k novému domovu.
Jejich budoucnost byla sice nejasná,
přesto optimisticky doufaly, že jejich příští opatrovník
bude lepší než ten předešlý.
Nebo že je aspoň nebude chtít strčit pod kola vlaku.
A víte, co je to za vědce?
Spoustu času mi zabraly organizační záležitosti.
- Nebyl čas se vyptávat. - Dobrý den!
Božínku!
To se podívejme. Ty musíš být Violet.
Pamatuješ si mě?
Předpokládám, že ne, bylas tehdy malá holčička.
A Klaus. Spolu jsme se nikdy nesetkali. Zdravím tě.
Tomu říkám stisk. Jako krajta barmská.
A Sunny. Malá Sunny.
Jsi velmi podobná své matce.
Mockrát vám děkuju, pane Poe, já už to vezmu.
- Možná bych se měl podívat dovnitř. - Samozřejmě.
Pomůžete nám vyndat červy z lepkavé mísy.
Děti, nezapomeňte,
že když mě budete potřebovat, můžete mi kdykoli zavolat nebo poslat fax.
Na shledanou.
To jsme se ho zbavili, co?
Pojďte.
Nemáme moc času, musíme balit.
Balit?
- Říkal jste "balit"? - Ano.
Musíme sbalit veškerou výbavu.
Například oblečení je nutné.
A pak musíme označit na cestu všechny hady.
Kam jedeme?
- Neřekl jsem, že jedeme do Peru? - Ne.
Ano, jedeme do Peru. Zítra ráno.
Není to báječné?
Tudy se jde k plazům.
Vítejte v mém skromném domově.
Víte něco o hadech?
Jen co jsem si přečetl v knihách.
Moc ne.
Možná tu máme pár věcí, které v knihách nejsou.
Uložím tohoto chlapíka
a pak vás seznámím se svými přáteli.
Tohle je...
- To je dvouhlavá kobra. - Skvělý postřeh.
Je to ona, nebo on?
Nevím. Nebylo slušné se zeptat.
A tady je tibetská trojoká žába.
Pořád se modlí. Óm. Kvak.
A teď, děti, uvidíte můj poslední objev.
Našel jsem ji v Tanzanii. Jediný exemplář.
Smrtelně jedovatá kobra.
Možná jsme s mým asistentem Gustavem jediní, kdo ji kdy viděl.
Omlouvám se. Zasekla se mi páska.
Hned to spravím.
A je to.
Kde jsme to přestali?
Ach, ano, útok smrtelně jedovaté kobry.
Neboj se, maličká, to nic.
Nemůže ti ublížit. Pojď.
Smrtelně jedovatá kobra jí nemůže ublížit?
Ne, ne, ne.
Je to měkkota.
Nejpřítulnější a nejpřátelštější tvor zvířecí říše.
Jeho jméno je omyl.
Začal jsem mu tak říkat jen kvůli všem nadutcům
z Herpetologické společnosti.
Strýčku Monty, proč jedeme do Peru?
Dneska ráno mě napadlo,
že bychom si měli společně vyrazit z města.
A tak jsem si řekl: "Peru. V Peru jsou hadi, ne?"
Proč ale odjíždíme z města?
Violet, vědělas, že se tě hadi bojí víc než ty jich?
To ví málokdo.
V ohrožení se had stáhne na místo,
které je odlehlé, tiché a bezpečné.
Útočiště,
kde se může cítit v bezpečí před veškerými hrozbami.
Proto Peru.
Dalekohled. Takový měl táta...
Na povídání bude ještě čas.
Teď zrovna potřebuju vynálezce,
čtenáře
a kousalku.
Neznáte nějaké?
Mé zuby jsou vám k službám, pane.
Vzhůru po Vysočině a kolem řeky Tay
vyrazil fešák George Campbell.
Osedlal koně a pěkně se nesl.
Jeho kůň se vrátil, ale on již ne.
Petúnie, co jsem ti o tom říkal?
Myslí si totiž, že jsem strom.
Já tu písničku znám.
Myslím, že nám ji rodiče hrávali.
Jistě, jako já těm mým.
- Vy jste měl děti? - Ano.
I ženu a domov.
Až do toho požáru.
Požár?
Rozumím lépe než kdokoli jiný, co právě prožíváte.
Teď už ale bude všechno dobré.
Budeme mezi lidmi, kteří nám rozumějí.
Mezi lidmi, kteří nás mají rádi.
Mezi lidmi, kteří ocení jedinečné děti, které umí číst, vynalézat...
...kousat.
Strýčku Monty, proč to pro nás všechno děláš?
Copak to tak v rodině nemá být?
"A tak Baudelairovy děti odjely do Peru,
prožily báječná dobrodružství
s milujícím a skvělým opatrovníkem.
Konec."
Tato slova bych si zoufale přál napsat.
Co bych dal za to, abych mohl náš příběh uzavřít zde!
Mým úkolem však není psát šťastné konce tam, kde nejsou,
ale informovat o skutečných událostech
v životě nešťastných Baudelairových dětí.
A ačkoli mě to bolí,
musím přiznat, že jejich potíže teprve začaly.
A stalo se tak dvojím zazvoněním.
Dobrý den.
Hledám doktora Montgomery Montgomeryho.
Jsem Stefano.
Jsem Ital a přijel jsem mu pomáhat,
co budu moci, s jeho výzkumem.
Přitom mu budu nápomocen a budu pozorovatelem.
Vy jste hrabě Olaf.
Ale proč něco takového říkáš?
Nikdy jsem se nesetkal s někým takovým, jako je hrabě Olaf,
ale...
...kdyby se tak stalo, určitě by vypadal a mluvil jinak než já.
Jste hrabě Olaf a my vás nepustíme dál.
Možná byste měli svou hypotézu přehodnotit.
A proto byste něco takového nikdy u sebe neměly mít, děti.
Vskutku moudrá slova, pane Stefano.
Jejda, teď jste mě přistihl, jak je poučuju.
Díky Bohu, že jste přijel tak rychle.
Ale to nic.
Můj asistent Gustav onemocněl a před hodinou mi volal.
Co by za to dal, aby tu byl.
Naštěstí můžete aspoň vy.
Inu, jsem váš velký obdivovatel, jestli se to tak dá říct.
Vaše dílo ovlivnilo můj výzkum
o mořském hadovi...
...v akváriu v Monterey.
- Je to velice prchavý tvor. - Možná bychom měli...
Kousl mě 43... 700krát.
Převážně do obličeje. Většina z něj musela být zrekonstruována.
Myslím nicméně, že odvedli skvělou práci,
přestože můj knír je podivný.
Snad mu na to neskočíš?!
Mohly by mi děti pomoct dovnitř s mými zavazadly?
Levou polovinu těla mám poněkud neurologicky postiženou.
- Jistě. Děti... - Strýčku Monty...
Nebudeme k hostu neslušní. Jděte.
- Co má za lubem? - Nevím.
Notorický zloduch samozřejmě nemůže nikdy přijet vhod.
Nicméně, že se Olaf objevil právě ve chvíli,
kdy chtěl doktor Montgomery objasnit dětem tajemství,
to bylo na Klause téměř příliš.
Violet, poslouchej.
Vidělas Montyho dalekohled? Táta měl na stole stejný.
To je náhoda, Klausi.
Ne. Nic se neděje bez příčiny.
Děti nám s výzkumem v Peru velice pomůžou.
Máte s dětmi zkušenosti?
Děti jsou pro mě velice cizí.
Vlastně jsem nikdy dítětem nebyl.
I když jsou součástí ekosystému.
Nikdy nás nenechá s Montym samotné.
- Musíme mu doručit vzkaz. - Nech to na mně.
Krmil jsem úhoře
a samozřejmě jsem dělal velká ramena.
A přesně to stačilo. Stačí jen chvilička.
Jen jediná.
Držel jsem uzenáče v puse a nabízel mu ho.
Celé to točil tým National Geographic.
Spoustu lidí by to ani nenapadlo,
že by úhoř mohl být silné zvíře.
Jistou silou se vyznačuje,
ale že by dokázal odtáhnout muže za obličej do jeskyně?
Abych to zkrátil, kesonová nemoc, plastická chirurgie...
Ale pokud vím, Peru je nádherná země.
Pláže, lidé,
volné opatrovnické zákony...
PODVODNÍK
Volné opatrovnické zákony?
To jsem řekl?
Zatracené neurotoxiny.
Stefano, jste úžasný vypravěč.
- Nemám pravdu? - Ano.
Mohl byste odsát Petúnii?
Petúnii.
Odsát.
Tak jsem si...
Mohl bych... Jistě, zkusím to.
V odsávací laboratoři mi říkali "starý farmář",
protože jsem těmhle tvorečkům odsával mléko celé dny.
Není ale úplně snadné najít ty malinké cecíčky.
Co kdybyste si to vzal
a začal beze mě?
Myslím, že nemám odsávačku.
Porozhlédnu se tady.
Dívá se ještě?
Ano.
Nedívejte se na mě. Dělej, jako že mluvíš s Klausem.
Dostal jsem váš vzkaz. Žádný strach, všechno vím.
- Opravdu? - Ano.
Úhoři nikdy nejedí uzenáče. Jsou pro ně moc slaní.
Viděli jste, jak nakukoval do vaku
s jedem exotických hadů?
Máte pravdu. Stefano je podvodník.
Ano.
Je z Herpetologické společnosti
a chce ukrást smrtelně jedovatou zmiji.
Ne, strýčku Monty...
Zatraceně, propásl jsem to!
Tak jsem se těšil na to odsávání!
Neměli byste už jít do postele?
Rozhodně.
Zítra vstáváme brzo.
Tak šup.
Dobrou noc.
Kdybyste snad v noci nemohli spát,
budu hned tady v hale a mám velmi lehké spaní.
Vlastně skoro nespím.
Máte povolení ke vstupu do haly?
To jsem si myslel.
Petúnie, bude se mi po tobě stýskat.
Hodná holka.
A hezká holka.
No jistě...
Jistě...
Smrt bližních je zvláštní věc.
Strýčku Monty?
Je to, jako když jdete v noci potmě do ložnice
a myslíte si, že schodiště má o jeden schod víc.
Noha vám projede vzduchem
a následuje nemilý okamžik překvapení.
Strýčku Monty?
Děti netruchlily jen pro svého strýce,
ale hlavně kvůli chabé naději, že by ještě někdy nalezly domov.
Zde leží DOKTOR MONTGOMERY,
A tato naděje se díky zavilému herci
drahý Přítel, zanícený Herpetolog, milující Otec
pomalu rozplývala v dálce.
Cítím se do jisté míry zodpovědným za tuto tragédii.
Měl jsem ho přece jen varovat, že smrtelně jedovatá zmije
je nejjedovatější had ekosystému.
Měl jsem to vědět. Já jsem ho objevil.
- Cože jste? - Detektive...
Děvenko, dveře klece jsou otevřené, had nikde. Mrtvý muž.
Tak si říkám,
proč mě vůbec někdo v devět ráno budil?
Rozhodně je to hadí uštknutí. O tom není pochyb.
Děkuju.
Smrtelně jedovatá zmije ho nezabila.
Je to ten nejméně nebezpečný, nejpřátelštější tvor na světě.
Nevynecháme papírování?
To by bylo nejlepší.
Ty chudinky děti si už výtrpěly dost.
Možná by ani nebylo moc dobré měnit v tomto okamžiku jejich plány.
Zítra jsme chtěli odjet do Peru
- a ty letenky se nedají vyměnit. - Ne!
Co myslíte, doktore?
Mohlo by jim to pomoci.
Díky, doktore.
Já to rozlousknu.
Z rozhovoru se svědky
vím o plánu nejmladšího sirotka toto:
Sunny s odhodláním přistoupila
ke smrtelně jedovaté zmiji.
Ne! Je to hrabě Olaf a ten doktor je jeho komplic.
Chtěl nás nechat přejet vlakem.
- Kde by ten muž sehnal vlak? - Kde bych sehnal vlak?
Nechte už těch hloupostí.
Pan Stefano není vůbec podobný hraběti Olafovi.
Kdo je ten velice pohledný hrabě Olaf, o kterém mluví?
Hrabě Olaf je bývalý opatrovník, který pochybil ve svém úsudku.
A co to tetování?
Hrabě Olaf má na kotníku výtetované oko.
Co bych kvůli dětem neudělal?
Ejhle! Čistý jako sklo!
Je to herec! Zakryl to líčidly!
Doktore, pomohl byste mi doprovodit děti do vozu?
- Ne, pane Poe. - Ne, pane Poe!
Na jedné věci se všichni svědkové shodli.
Zvuk, který v následující chvíli uslyšeli, byl tak překvapivý,
že je dodnes pronásleduje.
Kruci. A taková to byla dobrá role.
Bumtarata, modřinky si prozpěvují...
Nebojte se, děti.
Úřady pečlivě pátrají po panu Stefanovi
od jeho obočí až po nepotetovaný kotník.
Italský zloduch.
Přestože byly děti stále v područí nic netušícího bankéře,
oslavovaly cestou po zamrzlém jezeře Lachrymose
skvělé odhalení hraběte Olafa.
Klaus se však nikdy nespokojil s povrchním myšlením.
Věděl, že se za jejich cestou něco skrývá,
i když jedinou stopou byl dalekohled...
KDY JSTE NAPOSLEDY JEDLI?
...zpráva o dalším hrozném požáru a dvě slova na kousku papíru.
Teta Josefina?
Nikdy jsem o ní neslyšela.
DAMOKLOVO PŘÍSTAVIŠTĚ
Nepřipadá ti zvláštní, že žádný náš příbuzný s námi není příbuzný?
Teto Josefino?
Baudelairovi?
- Jste to vy? - Ano.
Dobrá.
Pojďte rychle dovnitř. Hurikán Herman tu bude každou chvíli.
Violet! Podívejme se.
Dobrý den.
Pojďte rychle, děti.
- Co je? - Co se děje?
Ne zas tak rychle,
nebo zakopnete o rohožku
a urazíte si hlavu.
Tak rychle,
ale ne moc rychle, ano?
Omlouvám se, že je tu taková zima.
Někdy je tady tak chladno, že se to nedá skoro vydržet.
Nemám zapnout radiátor, teto Josefino?
Ne. Nikdy topení nezapínám. Bojím se, že by mohlo vybuchnout.
Děti, slibte mi, že nebudete v domě používat koule na dveřích.
Stačí strčit do dveří
a ony se otevřou.
Proč?
Bojím se, že se rozletí na tisíc kousků
a jeden z nich mě zasáhne do oka.
Tady je někdo blázen.
"Delmo" nic neznamená.
Už je mi jasné, že ji budu muset naučit hezky anglicky.
Mluvnice je jedna z největších životních radostí, nemyslíte?
- Rozhodně. - Zbožňuju mluvnici.
Tady někdo bláznům dokonce šéfuje.
Skvělé. Chce to horkou polévku.
Vlastně je to studená okurková polévka.
Nikdy nic teplého nevařím.
Bojím se, že by kamna mohla vzplanout.
- Kde je tvůj bratr? - V kuchyni.
Klausi!
Co tam děláš?
Jdu pro ubrousky.
Tady jsou.
Pojď od té lednice. Kdyby spadla, budeš na placičku.
Dobrá.
Kdo by si chtěl prohlížet fotografie?
Opatrně, nepořežte se o papír.
To je Ike?
Nebyl to fešák?
Tys toho ale dělala, teto.
Dokonce jsi krotila lvy?
Dokud byl Ike naživu,
byla jsem dost dobrodružná povaha.
Strýček Monty? Tys znala strýčka Montyho?
Ne, ne, ne, na té fotografii nevypadám moc dobře.
- To jsou naši rodiče? - To byl nějaký spolek?
Proč máte všichni ty dalekohledy?
Tu fotografii nemám ráda.
Ike zemřel při požáru?
Ne, ne, ne. Kdepak, hlupáčku.
Sežraly ho pijavice.
Jasně...
Pojďte, ukážu vám to.
Pozor na lustr, děti.
Kdyby spadl, probodl by vás.
Prozkoumali jsme s Ikem každý záliv a přítok jezera Lachrymose
od Příšerného přístavu
až tamhle k Bílé jeskyni.
A tam u té skály pijavice zaútočily.
Lachrymoské pijavice mají šest řad velmi ostrých zubů
a citlivý nos.
Jsou slepé, ale jídlo z lidí cítí na míle daleko.
A když ucítí jídlo, zhoufují se.
Říkala jsem mu: "Ikeu, do vody můžeš až hodinu po jídle."
Jenže...
...on počkal jenom 45 minut...
...a...
Omlouvám se, děti.
Klausi!
To je soukromé. To byl Ikeův pokoj.
Ach Bože, jak já to tady nenávidím.
Teto Josefino,
napadlo tě někdy, že by ses třeba odstěhovala?
Kdyby ses od jezera Lachrymose odstěhovala, možná by ti to pomohlo.
Nikdy...
...nikdy bych nedokázala prodat dům.
Mám hrozný strach z realitních agentů.
Existují dva druhy strachu:
Racionální a iracionální.
Strach z realitních agentů je iracionální strach.
Nejdeme nevhod?
Musíme ji dostat z toho domu.
Pozor na avokádo.
Pecka by vám mohla zaskočit.
A pozor na vozík. Mohl by se uvolnit a přejet nás.
Nic se nestane, teto Josefino.
U všech pomatenců světa!
To je černý mor?
Ne, je to moje chyba.
Ani nemůžu vyjádřit svou lítost, že jsem do vás a vaší sestry vrazil.
- Teto Josefino, to je... - Jste vy to ale krasotinky.
Zvláště vy.
Teto Josefino...
- Dovolte, abych se představil. - Dovol mně a Klausovi představit ho.
Lépe "Klausovi a mně".
- To je jedno. - To že je jedno?
Děláte si legraci, děvenko?
Možná vás řeči starého rybáře nezajímají,
ale mluvnice je pro mě
jednou z nejdůležitějších věcí.
Opravdu?
To je tak zoufalá?
Vždyť to je přece prazáklad všeho. Bez mluvnice by přeci bylo
házení perel Sodomou Gomorou.
Tedy vy se rozhodně květnatě vyjadřovat dokážete.
A taky dokážu pěkně mužně pomuchlovat.
Ale to by bylo opravdu jen a jen na vás, madam.
Kapitán Šmejd,
k vašim službám.
Lže. To je hrabě Olaf.
Ten strašlivý muž, před kterým jste mě varovali?
- Kde? - Před tebou.
- Kde že je? - Za kapitánem Šmejdem?
Já mu dám!
Ukážu mu, zač je toho loket, synku.
Kapitán Šmejd je hrabě Olaf.
Tohle už podruhé nedopustím.
Děti kukuřice!
Klausi! Pročs to tomu ubohému muži udělal?
Omlouvám se.
Po ránu to vždycky bolí nejvíc.
Ale já mu to snad i odpustím, paninko.
Vždyť sotva odrůstá z krátkých nohavic.
S tímhle se setkávám od okamžiku, co mi pijavice v jezeře ukously nohu.
Proč jsem si nešel zaplavat až hodinu po jídle?
Proč? Proč? Proč?
- Mně pijavice zahubily manžela. - Ale jděte!
Opravdu.
A mně ty zatracený pijavky odsoudily k proskákanýmu životu.
Parkování je pro mě sice jednodušší,
kdo by ale miloval muže s jednou nohou a prasečím ksichtem?
Jsem sám jako racek na skalách.
Kapitáne Šmejde,
co kdybyste ke mně zašel na večeři?
Ne!
Ne, to nevím, paninko.
Bál bych se, že tím pahýlem poškrábu podlahy.
Tak na ně rozložím noviny.
Přijďte. Děti uvaří skvělou večeři. Bude "puttanesca".
Zrovna to jsem si dal před tím, než mi pijavky ukously nohu!
Propána! Děti,
doprovodím kapitána Šmejda domů.
Vy zatím nakupte všechno na večeři bez puttanesky.
- Ale... - "Ale" není věta, Klausi.
Teto Josefino.
Ještě jste nezaplatili!
Ty dnešní děti...
VÍ NĚKDO, ŽE JDETE TÍMTO SMĚREM?
Teto Josefino?
- Jsi tady? - Teto Jo?
Kde jsi?
Teto Josefino!
To ne!
Přišli jsme pozdě.
Co je to?
Dopis na rozloučenou.
Violet, Klausi a Sunny.
Až budete číst tyto řádky, budu již po smrti.
Mé srdce je studené jako let a život je pro mě neunesitelný.
- Neunesitelný? - Pokračuj.
Vy děti asi nechápete, jak smutný je život vdovce...
- To by mělo být "vdovy". - To je jedno. Pokračuj.
...ani co mohlo vést k tak zouvalému činu.
To se taky píše jinak.
Proč teď kontroluješ pravopis?
Protože to byla její jediná radost. Proč tam nadělala tolik chyb?
Kdyby ses chystal skočit z okna, taky bys možná dělal chyby.
Takhle budu spokojenější.
Odkazuji vás do péče kapitána Šmejda...
...milého a řádného muže.
To byl jeho plán.
Nechal ji to napsat, a pak ji vystrčil z okna.
ŠIFRY A DEŠIFROVÁNÍ
ZA I. SVĚTOVĚ VÁLKY
To není dopis na rozloučenou. To je vzkaz.
Tohle se píše jinak.
A tady je další chyba.
BÍLÁ
BÍLÁ JESKYNĚ
...až tamhle k Bílé jeskyni.
Není mrtvá. Schovává se.
V Bílé jeskyni?
Sunny!
POŽÁR
Zkoumal požáry.
Klausi, musíme pryč.
- Pozor na lednici! - Co?
Kdyby spadla, budeš na placičku.
To snad ne.
Už to skončilo?
Violet, měla by sis svázat vlasy.
Violet, máš nějaký nápad?
Podej mi ten hasicí přístroj.
Proč?
Protože tu kotvu musíme dostat tam.
- Cože? - Prostě mi pomoz.
Na tři přesekneme ten trám.
- Přesekneme? - Ano.
- Ten jediný nás drží nahoře. - Právě.
- Opravdu sis svázala vlasy? - Na tři.
Raz.
Dva.
Tři.
Čekej.
Drž se, Sunny. Teď!
Co budeme dělat?
Je naživu. Někomu to řekneme.
Ne.
- Cože? - Nebudou nás poslouchat.
Nikdy neposlouchají. Olaf se nezastaví. Musíme ji najít sami.
Hej! Děti! Tady je kapitán Šmejd, váš nový poručník!
Zůstaňte, kde jste, a my přijedeme tam, kde jste.
Četls nějakou knihu o plachtění?
Klaus přečetl přesně 15 knih o plachtění
a dvě o meteorologii.
Teorie je však jedna věc...
...a praxe je věc druhá.
Nic je nedokázalo pořádně připravit na cestu k Bílé jeskyni
přes jezero s černým smyslem pro humor.
Když ale bouře přešla a vody se zklidnily,
nemohly se děti ubránit jistému pocitu sebeuspokojení.
Byl to zřídkavý okamžik radosti v jejich bídném životě.
NA PRODEJ
Dokázali to.
A jestli je jejich opatrovnice nemůže zachránit,
zachrání oni ji.
Teto Josefino?
Jsi tady?
Teto Josefino!
Ach, děti! Vy jste to dokázaly!
Rozluštily jste můj rébus.
To jsme rádi, že jsi v pořádku.
Bylo to tak strašné!
Hrabě Olaf mě přinutil napsat poslední vůli
a pak mě málem zabilo, když jsem tam musela udělat tolik chyb.
- Přinesli jste potraviny? - Potraviny?
- Překonali jsme bouři. - No a?
Jak chcete v jeskyni přežít, když jste nepřinesli potraviny?
Přežít v jeskyni?
Musíš se s námi vrátit.
Odkázalas nás kapitánu Šmejdovi. Jsi doklad toho, že je to lež.
Ne, to je moc nebezpečné, děti, nezlobte se.
Jsi naše opatrovnice. Máš se o nás starat.
Už se o tom nebudeme bavit.
Teto Josefino, Bílá jeskyně je na prodej.
No a?
Takže zanedlouho se na ni začnou chodit dívat lidi.
A někteří z těch lidí budou realitní agenti.
Teto Josefino... Co je to?
- Kdes to našel? - V Ikeově pokoji.
Požáry.
Proč se zajímal o požáry?
Jako my všichni. Strýček Monty, Ike a...
Naši rodiče.
Ti byli našimi vůdci.
Děti, na světě jsou hodní lidé
a zlí lidé.
Ti, kteří požáry zakládají, a ti, kdo požáry hasí.
- Kdo to dělá? - Je to Olaf?
Už jsem toho napovídala moc.
Vaši rodiče věděli, a co se jim stalo?
Naši rodiče?
Co říkali?
Měli jsme v té jeskyni zůstat.
Ještě se tam můžeme vrátit. Zkusím to s těmi realitními agenty.
Teto Josefino... Co říkali naši rodiče?
Všichni jsme mrtví.
Cože?
To jsou pijavice!
Tak to je asi dobře, že už jsme nikdo dlouho nejedli.
Víš to jistě?
Teto Josefino!
V lodi je prasklina!
Klausi, co budeme dělat?
Sežerou loď!
Potápíme se!
- Klausi, prosím tě, pádluj. - Jsme ztraceni!
Teto Josefino, to nám nepomůže.
Tamhle je loď! Tady! Tady jsme!
Lachrymoské pijavice byly sice nepříjemné,
z mlhy se však blížilo něco ještě mnohem nepříjemnějšího.
Zdravím vás!
Už jste mi chyběli.
Zdá se, že by se vám hodila pomoc.
Tu budete potřebovat vy, až se vrátíme.
Teta to všem řekne.
Půjdu do vězení a vy budete žít šťastně s milou opatrovnicí,
budete dál vynalézat, číst a brousit si opičí zoubky.
Šlechetnost zvítězí a zlý svět
se stane místem radostné harmonie.
A všichni si budou zpívat, tančit a hihňat se jako nejmenší elf.
Šťastný konec. To jste chtěli?
Pochybuju totiž, že někdo uvěří mrtvé ženě.
Ani se jí nedotknete. Řekne všem, co se stalo.
Nikomu nic neřeknu, slibuju.
Prosím, neházejte mě pijavicím.
Vezměte si majetek. Vezměte si ty děti.
- Prosím. - Vítejte na palubě.
Horký brambor.
Odejdu, nabarvím si vlasy, změním si jméno.
- A co bude s námi? - Ticho, děti, dospělí si povídají.
Možná nebude nutné vás tam hodit.
Na druhé straně po tom zakódovaném dopisu
nejste moc důvěryhodná osoba.
Ale...
...mohl bysem prokázat jisté slitování.
Bych.
Cože?
Řekl jste "bysem". To je špatně.
Správně je:
"Mohl bych prokázat jisté slitování."
Díky, že jste mě opravila.
Není zač.
Ne! Teto Josefino!
- Nesmíš... - Naskoč!
Asi je vám to jasné.
Teto Josefino...
Inu, dělali jsme, co se dalo.
Nikomu ani slovo.
Děti!
- Jste to vy? - Pane Poe!
- My... ...se topíme.
Zachránil jsem ho! Zachránil jsem ho před pijavkami!
Zmizte v hlubinách, malí ďáblové!
Tohoto hocha dnes neposvačíte!
Hrabě Olaf? Co vy tady děláte?
No tak, pane Poe.
Hrabě Olaf? Co vy tady děláte?
Já vím, neměl jsem sem jezdit.
Když jsem se ale dověděl, že jsou děti v nebezpečí, musel jsem.
I když nejsem dost vhodný, abych byl jejich opatrovník.
Zdá se, že jsem se ve vás spletl.
- Ne. - Ne.
Ne.
Prokázal jste, že jste nadmíru schopný opatrovník.
Velmi bych si vyčítal, kdybych vám je ihned nesvěřil do péče.
- Nebýt vás, tak... - Neříkejte to!
Nesnesu ani myšlenku na to, že bych o své pokládky přišel.
Dokonce i při pomyšlení na to obrovské dědictví
by mě neustále srdce bolelo.
Toho není třeba se obávat.
Kdyby se Baudelairovým něco stalo, žádné jméní byste nezdědil.
Cože?
Pokud by se tedy nejednalo o pokrevní příbuzné či sezdaný pár.
Vážně?
Pane Poe, už jsem vám vyprávěl o své nejnovější hře?
HRABĚ OLAF
Nádherný sňatek, napsal HAR BĚFALO
Kritik!
Vaši pelerínku, pane?
Nesnažte se mi vlichotit.
Proč v tom hrajeme?
Tohle je jako kulisa.
Když se dva lidé vezmou, mají nárok na peníze
- svého partnera. - Je to jen hra.
Nemůže získat naše jméní svatbou na divadle.
Že ne? Konspirátoři.
"Caesar musí zemřít, Caesar musí zemřít."
Aby byl ten sňatek platný, musel by jej provést soudce.
To je tady napsáno.
Soudkyně Straussová, jste připravena na svůj debut?
Tedy Violet, tobě to ale sluší!
Ty jsi nevěsta, já jsem soudkyně. Kde máme ženicha?
Vy to nechápete? Ta hra je skutečná!
Ano, musí to být skutečné. Proto jste tady vy.
Žádný z ostatních herců neměl takový...
Jak se to řekne?
- Vlasy? - Ruce?
Opravdovost.
Nezapomeňte, že to musíte říkat přesně
jako při opravdové svatbě.
Je tu spousta lidí, kteří hledají herce vašeho věku.
Záleží na této roli.
Proč jen jste mi to říkal?
- Panebože... - Vezměte ji do maskérny.
Bavte se. Tréma je dobrá.
To je směšné.
Violet je 14. Nemůže se podle zákona vdát.
Ale může, když bude mít povolení svého opatrovníka. A kdo to je?
Já!
Klidně se na to podívej, knihomole.
Jakmile řekneš "ano" a podepíšeš,
staneš se mou roztomilou ženou,
budeš mi vařit, uklízet, masírovat
a stříhat moje tlusté žluté nehty na nohou.
Manželství není procházka růžovou zahradou.
Musíš na tom pracovat.
Nikdy neřeknu "ano". Nikdy.
Myslím, že řekneš,
až se podíváš nahoru.
Pusťte ji!
S radostí. Pusťte ji.
- Ne! - Počkej.
Jestli neřekneš "ano",
nebo jestli se představení nějak přeruší,
řeknu jediné slovo a celý ten košík s dítětem
poletí dolů.
Plesk.
To byste udělal? Vždyť je to dítě!
Violet, Violet...
Je ti 14,
tak bys mohla vědět, že nemůžeš mít všechno.
Chceš žít šťastně? Chceš mít střechu nad hlavou?
Vlastní místečko se vším všudy?
A co to, co chci já?
Chci obrovské jméní
a aby se zastavilo veškeré vyšetřování vedené proti mně.
Pomůžeš mi, abych získal to, co chci.
A to dnes.
Moji diváci čekají.
Mi-ma-mo...
Dámy a pánové, připravte si horní končetiny...
...na Nádherný sňatek.
To přece neuděláš.
- Musím. - No tak.
Vždycky tu přece něco je...
Ne, tentokrát ne.
- Ale... - Velbloud na scénu.
- Jdi, Klausi. - Violet...
Jdi!
Pohni hrbem, velbloude.
Nic na světě nezabrání hraběti vzít si svou milovanou nevěstu.
Nic na světě!
Nic!
Jaký to nádherný den pro sňatek.
Kéž by si krásný hrabě přišel pro svou nevěstu.
Je kučeravý a statečný
a nemá sobě rovného.
Co by udělala Violet?
Chrabrý hrabě byl zajat v bitvě.
Vždycky tu něco je. Vždycky tu něco je.
Tichý holohlavý nápadník si získal city nevěsty.
Jaká škoda, že ženich je tak obhroublý.
Rozhodně není tak pohledný jako hrabě.
Kéž by se stal zázrak.
Krásný hrabě přece musí přijít a osvobodit...
Jaký to bude naprosto nenádherný sňatek.
Ale počkat!
Co je to?
To je hrabě ve svém vrtulníku.
Netušil jsem, že mají tak obrovský rozpočet.
Jsem to já. Přijel jsem si pro svou nevěstu.
A vás, pane,
překvapit.
Pozor. Následující scéna bude velice násilná.
Pryč s vámi, zlosyne!
Bezvlasý lotře!
Tumáš!
Nemůžete mi pomoct?
Nechť začne svatba.
Nedívej se dolů.
Berete si,
hrabě Olafe, tuto dívku za svou právoplatnou manželku
a budete s ní v nemoci i ve zdraví, dokud vás smrt nerozdělí?
Dokud smrt...
To rozhodně ano.
Bereš si, Violet Baudelairová,
hraběte Olafa za svého právoplatného manžela
a budeš s ním v nemoci i ve zdraví, dokud vás smrt nerozdělí?
Soudkyně Straussová...
Ano.
- Vůbec si ho nezaslouží. - Ne.
- Myslíte? - Nezaslouží si ho.
Teď už jen zbývá, aby se náš šťastný pár
podepsal na oddací list, a jejich svazek bude...
...oficiální
...a právoplatný.
Sunny, kde je klíč? Klíč k tomu zámku?
To oko!
Pravou rukou, prosím.
Děti, bohužel vás musím informovat
o velice nešťastné události.
Vaši rodiče zahynuli při požáru,
který zachvátil celý váš domov.
Tyhle věci se nedějí jen tak.
Pospěš si!
Za tebou!
Podívej se, co jsem udělal s vaším domovem.
A teď to dokončíme.
Šéfe?
Co je? Teď se to zrovna nehodí.
- Máme malý problém. - Kde jsi?
Podívejte se nahoru.
Hej!
- A tak končí naše hra. - Nebyla to hra!
Hrabě Olaf řekl, že zabije Sunny, jestli si ho nevezmu!
Nesmysl.
Poslouchejte mě.
Vzal si mě, aby získal majetek Baudelairů.
Tak to je vážně pravda.
Jsme s Violet sezdaný pár,
protože, jak vidíte,
byli jsme oddáni při oficiálním obřadu
s oficiálními sliby smírčí soudkyní.
Proboha! Co jsem to udělala?
Neměla jsem ani tušení!
První bod:
Dát ty dva spratky odděleně k adopci
do nejvzdálenějších koutů země.
Když jsou ty děti pohromadě, mají tendenci kout pikle.
- Pane Poe! - Vy jste neuvěřitelný zmetek!
Zatkněte ho!
Za co?
- Za to, že je to hamižná zrůda! - No tak.
Tak já jsem zrůda?
Já jsem zrůda?
Vy jste zrůda.
Dělej...
Ty děti se vám to snažily říct, ale vy jste je neposlouchal.
Děti nikdy nikdo neposlouchá.
- Dělej. - Vy nenesete vinu?
Jste spolupachatelé.
Podle tohoto dokumentu mám nyní obrovské jméní.
Dělej!
A vy s tím nic nenaděláte.
Co myslíš? Příliš ďábelské?
Chci slyšet nějakou reakci.
Manželství není procházka růžovou zahradou.
A mimochodem, jste příšerný herec.
No tak...
Nenechme se tím strhnout.
Když mi něco uděláte, snížíte se na moji úroveň.
A to nemluvím o tom, jaký tím dáte příklad dětem.
Vinen.
S radostí vám oznamuji, že hrabě Olaf byl chycen
a souzen z tolika zločinů, že to lze těžko vyčíslit.
Než nastoupil svůj doživotní trest,
musel podle rozhodnutí soudce
postoupit všechny ústrky, kterým vystavil děti.
Jděte pryč!
Ale ne.
Baudelairovi slavili vítězství.
Tím je myšleno odmaskování krutého a netalentovaného žháře
a vyřešení záhady Baudelairovic požáru.
Kéž by byla spravedlnost tak krásná.
Hrabě Olaf zmizel poté, co porota z osob jemu rovných
zrušila původní rozsudek.
Děti Baudelairovy nevěděly, co je čeká.
Jednu věc ale věděly,
když nastupovaly do vozu pana Poea.
Život jde dál.
Nebojte se.
Policie určitě hraběte Olafa brzy chytí.
Ne, s tím strašlivým mužem už nikdy nebudeme mít nic do činění.
Než odjedeme,
ještě se někde zastavíme.
Violet, Klaus a Sunny. Je to adresováno nám.
Podívej se, těch razítek.
Šlo to z Anglie do Říma,
do Keni a na lsland.
- Ani nevím, odkud jsou tyhle. - Od koho to je?
Pan a paní Baudelairovi
Od mámy s tátou.
To je ten dopis.
Ten dopis, co nám nedošel.
Milé děti,
co jsme v cizině, hrozně nám chybíte.
Díky jistým okolnostem jsme byli nuceni naši cestu prodloužit.
Jednou, až budete starší,
se dovíte o našich přátelích
a nebezpečí, v jakém jsme byli.
Svět se někdy jeví jako nepřátelské a zlovolné místo.
Věřte nám ale, že toho dobrého je na světě víc.
Je jen třeba pečlivě hledat.
A to, co může vypadat jako řada nešťastných příhod,
může být ve skutečnosti teprve začátkem cesty.
Doufáme, že vás již brzy obejmeme, drahouškové.
Kdyby ale tento dopis dorazil před naším návratem,
máme vás moc rádi.
Jsme pyšní na to, že ať se stane cokoli,
budete mít jeden druhého a budete se o sebe starat
oddaně, statečně a nesobecky.
Vzpomeňte si na jednu věc, a tu nikdy nezapomeňte:
Ať už budeme kdekoli, dokud máte jeden druhého,
jste rodina a máte domov.
S láskou, vaši rodiče.
"Předání pochodně" může mít nejrůznější formy.
Ovšem tou nejméně známou a nejvíce překvapivou
je nejspíš předání dalekohledu.
Vážený čtenáři, existují na světě lidé, kteří neznají útrapy a bídu.
Baví se u příjemných filmů
Řada nešťastných příhod. Kapitola 1, napsal Lemony Snicket
o ptáčcích a hihňajících se elfech.
Existují lidé, kteří vědí, že vždy je třeba vyřešit nějakou záhadu.
A ti se baví při zkoumání a zapisování důležitých důkazů.
Tento příběh však není o takových lidech.
Je to příběh o Baudelairových.
A ti jsou z těch, kdo vědí, že tu vždycky něco je.
Něco, co lze vynalézt, přečíst,
něco, co lze rozkousat, a něco, co lze udělat,
aby měl člověk útočiště, třebaže i malé.
A s potěšením musím konstatovat, že v tomto ohledu...
...měli Baudelairovi vskutku velké štěstí.
Konec
Lemony Snicket: Řada nešťastných příhod