Ja sam Karl Glocken, a ovo je brod budala.
Ja sam budala. A vi ćete upoznati još budala tokom našeg druženja.
Ovo korito ih je prepuno.
Emancipovane dame. Sportisti.
Ljubavnici. Ljubitelji pasa.
Dame za uživanje. Tolerantni Jevreji.
Patuljci. Svih vrsta.
I tko zna, ako budete dovoljno pažljivo gledali...
...možda ćete čak pronaći i sami sebe na ovom brodu.
Dobro jutro, doktore.
Dobro jutro.
Drago mi je da isplovljavamo iz Vera Cruza.
Cela, prokleta zemlja samo što nije eksplodirala.
Pa, jesi li ih osmotrio? Ima li ikoga zanimljivog?
Ima li bilo kog zanimljivog?
Tu je jedan kepec, ove visine.
Par mladih američkih slikara.
Tu je i Jevrejski trgovac sa zaraznim smislom za humor.
Žene, Willie. Žene.
Pa, tu je i prilično atraktivna, Amerikanka srednjih godina.
Ali se bojim da je kod nje nemaš nikakve šanse.
To je, verovatno, jedna od onih koja je zadovoljna onim što dobije.
Tu je i jedna španska plesna grupa, zanimljiva ali, može biti profesionalna.
I ranije smo imali na brodu španske plesne grupe.
I uobičajeni asortiman naših zemljakinja.
Profesorske žene? Prodavačice na godišnjem?
Bojim se da je tako. -Guvernante?
Možda ti ne bi trebao? -U redu je.
Stvarno se iskrcavaš u Bremerhavenu, a?
Pa, nisi imao baš dugu karijeru. Tri putovanja.
Dovoljno je.
Ne znam šta ću raditi bez tebe.
Snaći ćeš se.
Hoćeš da ti kažem sentimentalno odvratnu istinu?
Zavoleo sam te više od većine ljudi u svom životu.
Samo smo navikli jedan na drugog, to je sve.
S kim ću ja da igram šah? S kim ću da pričam?
Video si i sam kakvih sve likova ima na ovom brodu.
Svaki put sa sav naježim kad treba da odem i sednem za kapetanov sto.
Mora da je to zbog moje slepe ljubavi.
Kad je moja...
Tražio sam nešto.
Mislio sam da ću naučiti nešto novo ako budem radio kao doktor na brodu.
Ali, sve sam ovo već video. Sve ove ljude sam već video.
Samo ne na brodu, u tome je razlika.
Napred.
Ručak je serviran, kapetane. -Hvala.
Molim te?
Šta da im kažem ovaj put? -Reci im šta god hoćeš.
Reci im da sam morao da sređujem klozete.
1933. će biti dobra godina. Ja sam optimista.
Kako god, nije mogla bolje početi.
Lepo je biti na nemačkom brodu, sa nemačkim ljudima, vraćati se kući.
Možete reći šta hoćete, ali uvek je poseban osećaj kad se Nemci okupe.
Ne umem to da objasnim. 'Gemutliche Kameraderie'...
...koje ne postoji ni kod jednog drugog naroda. Ili bar ja nisam nigde to više pronašao.
Znate kako kažu u Meksiku?
Meksikanci se gnušaju Amerikanaca, mrze Špance,
ne veruju Englezima, dive se Francuzima i vole Nemce.
To je veoma lepo. Drago mi je što tako govore.
Ali, što se mene tiče, posle nekoliko nedelja u Meksiku...
meni ih je sasvim dosta.
Koliko dugo ste već odsutni od kuće, Herr Freytag?
Četiri meseca. -Mora da ste i vi srećni što se vraćate kući.
Da, tamo mi je žena.
Zašto je svaki šramantni muškarac kojeg ja upoznam već oženjen?
Fraulein Spockenkieker, udarili ste me u živac.
Osim vas, Herr Rieber. Izvinite.
Taj psić je baš sladak.
Toliko je toga preturio preko glave sa profesorom i sa mnom...
da, ponekad, pomislim da nam je kao sin.
Mislite li da je to u redu što dovodite psa za sto?
Bebe ide svuda sa nama.
Vodili smo ga i u neke od najboljih restorana.
Nikad niko nije imao ništa protiv.
Znaš, ovo će biti predivno putovanje, Davide.
Još uvek se čudno osećam zato što sve ovo ide na tvoj račun.
Dobro, hajde da ne pričamo više o tome.
Da li sam ti ikad rekla da su mi ovo bila tri najlepša meseca u životu?
Da li sam ja tebi ikad rekao da mi je toliko stalo do tebe da me to već uznemirava?
Šta? Šta je bilo?
Dvadeset šest dana u razdvojenim krevetima.
To je, verovatno, jako dobra stvar.
Moći ćemo bolje da se upoznamo.
Videćemo da li nas još nešto vezuje, osim seksa.
Daću ti još jednu priliku, znam da si dobila više para od Šveđanina.
Dala sam ti sve što sam dobila. -Barmen mi je rekao drugačije.
Laže!
Ako sakrivaš od mene, kunem se, iščupaću ti lažljivu jezičinu.
Možeš i creva da mi iščupaš, nemam više para.
Tražila sam sto za jedno.
Žao mi je gospođo, ali nemamo stolove za jedno.
Molim vas, nemojte se mučiti da ustajete.
Vi ste Amerikanka?
A ja sam Bill Tenny. -Mary Treadwell.
Da, gospođo?
Uzeću pate i Rheinischer Sauerbraten.
Za vas, gospodine? -Imate li biftek?
Da, gospodine. -Debeo?
Daćemo sve od sebe.
Bolje mi je da se držim običnih stvari.
Bio sam u Vera Cruzu, ne bih li te paćenike naučio šta je bezbol.
Čoveče, pokušali su da me otruju.
Znate, imao sam proliv tri nedelje.
Jako interesantno.
Baš bih volela da čujem još nešto o tome.
Herr Rieber, čuo sam da izdajete nacionalni časopis...
sa izvesnim intelektualnim karakteristikama.
To je časopis o trgovini tekstilom, samo moderan. Moderan.
Dobar dan. ja sam Willie Schumann, brodski doktor.
Kapetan vam šalje svoje žaljenje.
Onemogućen je da dođe na ručak, nekakvim brodskim poslovima.
Doktore, ja sam Siegfried Rieber.
Ovo je professor Hutten, Frau Hutten.
Molim vas. -Ne, ne. Dozvolite mi. Njihov pas, Bebe.
Šarmantna mlada dama je Fraulein Spockenkieker.
Herr Freytag, Frau Schmitt, Herr Graf i njegov nećak Johann.
Molim vas, nemojte da ja prekidam vaš razgovor.
Upravo smo razgovarali o časopisu Herr Riebera.
Pozvao sam pisce iz cele naše zemlje...
da daju svoj doprinos na temu:
kako se otarasiti stranih uticaja...
i vratiti Nemačku njenim sopstvenim vrednostima.
Kakvih stranih uticaja?
Ako vam budem bio potreban, stojim vam na raspolaganju.
Hvala.
Što se mene tiče, doktore, nećete imati problema.
Ja ne verujem u sve te lekove.
Stvarno?
Da niste pronašli nešto bolje čime se mogu zameniti?
Veru. -Vera. Tako. Vrlo dobro.
Zdravica. Zdravica za nemačku ženu, najlepšu ženu na svetu.
Izvanredno. -Herr Rieber.
Dobar dan. -Dobar dan.
Karl Glocken. -Julius Lowenthal.
Haringa je jako dobra.
Onda ću haringu i par tvrdo kuvanih jaja.
Izvinite.
Vi niste Jevrej, zar ne?
Ne. Ja pripadam drugoj malecnoj grupi.
Obično na ovakvim brodovima, Jevrej dobije zaseban sto.
Šta mislite, zašto su nas stavili zajedno?
Tako pokazuju svoju naklonost.
Verovatno misle da bismo mogli dobro da se slažemo.
Sigurni ste da niste Jevrej?
Prilično siguran.
Podsećate me na mog zeta iz Stuttgarta.
Tako to ide.
Ljudi me uvek mešaju sa nekim drugim.
Jeste li za vino? -Samo malo, molim vas.
Bože moj. Gde ćemo da ih stavimo?
Moraćemo da se snađemo nekako.
Profesore, šta je ovo?
Šta se dešava? ko su svi ovi ljudi?
Nema nikakvog razloga za zabrinutost.
Pričao sam sa jednim od zvaničnika. -Ali, šta je ovo?
Ima veze sa cenom šećera na svetskom tržištu.
Šećera? -Da. Vidite...
proizvođači šećerne repe nisu mogli da dobiju odgovarajuću cenu...
pa su spalili sve prinose na svojim poljima radije nego da je prodaju u bescenje.
Nešto se moralo preduzeti sa španskim radnicima...
pa je Kubanska vlada napravila plan humanitarne akcije.
Vraćaju ih kući.
Kako ste? -Dobro,
Dobro.
Doći ću, opet, kasnije da vas vidim, može?
Molim vas, smestite je tamo, u ćošak.
Gde mogu malo da se umiju? -Imaju dve česme.
Šta!? -Nisam ja kriv za to.
Prestanite sa mnom tako da razgovarate.
Ne možete da ukrcate 600 ljudi na palubu i da im obezbedite samo dve česme za umivanje.
Oni se ne umivaju ni kad mogu. Nemate pojma kakve su oni svinje.
Paluba mora da se očisti. Donesite creva.
Creva? -Iznesite creva, kad kažem!
Ne mogu da okrenem creva na njih.
Bolje je da okrenete creva na njih, nego da žive ovako, zar ne?
Vadi creva! -Pusti vodu!
Koliko mi se čini, niste baš zadovoljni...
što delimo kabinu na ovom putovanju.
Već sam podneo zahtev za promenu smeštaja.
Verujte mi, ni ja nisam baš oduševljen našom situacijom.
Pa, ipak, ako vas ne presele...
obojica ćemo biti zarobljeni jedan s drugim u narednih 26 dana...
i zato mislim da je bolje da pokažemo malo više razumevanja.
Naša kozmetika, na primer...
ja ću svoju držati sa ove strane lavaboa,
A vi držite svoju sa te strane. Je l' to u redu?
Koji ležaj biste više voleli? Donji ili gornji?
Ja sam bezecovao donji.
Vaš je.
Kakve su vam navike?
Ja, lično, ustajem veoma rano.
Ako je ovo večeras primer, shvatiću da ste noćna ptica.
Ako dugo spavate, trudiću se da vas ne uznemiravam.
A nadam se, da ćete, zauzvrat i vi dati sve od sebe da mene ne uznemiravate.
Još jedna stvar.
Moja žena mi je rekla na najsarkastičniji mogući način...
da hrčem.
Laku noć.
Ti si slikar, a? -Da.
Šta si radio u Meksiku? -Radio sam u rudniku.
Zar nisi rekao da si slikar? -Jesam slikar, ali sam radio u rudniku.
Zašto? -Da bih mogao da slikam.
Zar nisi ništa zaradio od slikanja? -Ne.
Stani malo. Čekaj. Samo malo.
Hoćeš da mi kažeš da se baviš nečim od čega ne možeš da živiš...
a onda moraš da nađeš bilo kakav posao, da zaradiš nešto...
kako bi mogao da nastaviš sa poslom od koga ne možeš da živiš?
Pa to je baš herojski život.
Samo ljudi koji veruju u sebe mogu sebi da priušte takav život.
Čudan neki komšiluk. -Kako to mislite?
Čudan neki komšiluk.
Vidi, sretao sam ja svakakve ljude, znaš, ali...
Jesam li ti rekao šta se desilo u Vera Cruzu dok sam prolazio kroz imigraciono?
Stojim ti ja u redu. Vidim službenika...
i viknem mu, ''Hej, Pančo, dođi ovamo!''
Pokušavam, onako, prijateljski...
kao što kod kuće taksistu zoveš Mac, ili konduktera u vozu - George.
Taj mali crnja... Ti meksički carinici su, uglavnom, crnačke krvi, tako sam bar čuo.
Pa, on samo podigne pogled i bulji u mene.
Sledeće što vidim je da svi iz mog reda prolaze ispred mene.
Onda shvatim da se mali crnja uvredio.
Mislim da ću da spavam. -I ja.
Napred.
Dobro veče. -Dobro veče.
Ja sam doktor. Zvali ste me?
Da.
Treba mi nešto da bih lakše zaspala.
Jeste li bolesni? -Ne, nisam.
Samo mi treba nešto da bih lakše zaspala.
Često patite od nesanice? -Da. Stalno.
Da li vam je vaš doktor prepisivao nešto za spavanje? -Jeste. Ponekad.
Skinite ogrtač.
Jeste li vi sigurni da ste brodski lekar? -Ja jesam brodski lekar.
Nagnite se napred, molim vas.
Šta je bilo? -Ruke su vam hladne.
Izvinite.
Udahnite duboko.
Kada ste imali menstruaciju?
Da li je neophodno da...? -Da, neophodno je.
U redu. Prošle nedelje.
Sigurna sam da nikad niste patili od nesanice.
Ne, nikad.
Odajte mi vašu tajnu.
Čista savest, naravno.
To i nije tako lako, imati čistu savest...
kad radite kao brodski lekar...
koji ima 600 živih ljudi na otvorenoj palubi.
Znate, ne možete uzimati pilule kad god ne možete da spavate...
kad želite da poboljšate san ili da se smirite, Ine imaju i svoje nuspojave.
Zašto se smejete?
Kuća mi je spaljena do temelja. Odneli su mi sve što sam imala.
Sada me odvode u zatvor na ostrvo o kome ne znam baš ništa...
a vi mi tu držite nedeljnu propoved.
Možete da obučete svoj ogrtač. -Hvala vam.
Imate nežan dodir.
Možda i niste tako uštogljeni kao što se pravite.
Ne, nadam se da nisam.
Hoćete li mi pomoći?
Izgleda da vam je vaš doktor prečesto pomagao.
Ovog momenta sam apsolutno bespomoćna.
Možete da odete ne pomogavši mi.
To je vaše pravo.
Ovo je samo za večeras.
Koliko imate godina? -Kao što možete da vidite, dovoljno.
Malo i previše.
45? -Ne baš toliko.
Koliko vi imate godina? -42.
A koliko imate vi? -41.
Šalite se. -Hvala.
Lezite, molim vas.
Svaki tren će te osetiti.
Da. -Pričajte.
Izvinite? -Pričajte dok lek ne počne da deluje.
Ovaj brod smrdi na kupus.
Zašto svaki nemački brod smrdi na kupus?
Nastavite da pričate.
O čemu želite da vam pričam?
Šta god vi želite. Samo pričajte.
Kako se zovete?
Schumann. -No. Nisam mislila na prezime.
Wilhelm.
Savršeno je.
Savršeno.
Jeste li i ranije išli na ovaj put? -Bar dva puta godišnje.
VI ste neki biznismen? -Bavim se nakitom.
Specijalista sam za jednu vrstu. Prodajem religiozni nakit.
Nije važno koja je religija. Samo recite i dobićete.
Prodajem ogrlice, narukvice, lančiće. -Zvuči kao unosan posao.
To je veoma lep posao.
Ljudi se bolje osećaju kad nose takve stvarčice.
I ja se onda dobro osećam.
Sa svim tim stvarčicama na sebi, osećam se kao jedan Afrikanac kojeg sam sreo u Parizu.
Kupio je od mene raspeće, Budu i polumesec. Sve na jednom lančiću.
Znate šta mi je rekao?
Rekao je, ''Možda neće pomoći, ali ne može ni da škodi''.
Izgleda mi da da se lepo slažete sa ljudima.
Ja volim ljude.
Ako tražite, u svakom ćete naći nešto dobro.
Mora da je ponekad teško.
Na primer, zar vam ne smeta to što ste vi i onaj čovečuljak...
jedina dva Nemca koji ne sede za kapetanovim stolom?
Zar stvarno mislite da meni to smeta? Pored toga, čovečuljak mi se sviđa.
Šta mislite, kakav bih ja to bio prodavac...
kad ne bih mogao da se nosim sa takvom situacijom?
Prodavac mora da se suoči sa svakom teškom situacijom i da je prebrodi.
Slušajte. To i nije ništa novo.
Beli ljudi mrze crne ljude. Muslimani mrze budiste.
I tako to ide. Gde god pogledate, predrasude.
Nema svrhe osvrtati se na to.
Morate uvek koristiti svoju glavu.
Ne smete se nervirati što ne možete da me pobedite.
Na kraju krajeva, ipak sam ja bio prvak u ping pongu na sportskim igrama u Frankfurtu...
i to tri puta za redom. -Dobro jutro.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Herr Freytag ne bira s kim se druži.
Pretpostavljam da svaka rupa nađe zakrpu.
Jeste li za još jednu partiju?
Ili, možda mogu da predložim neku drugu igru?
Koju igru? -Bilo koju. Neku koju možete da pobedite.
Na koju ste igru mislili? -Stvarno ne znate?
Ne dozvoljavam da tako razgovarate sa mnom.
Izvinite! -Kako se usuđujete?
Nisam mogao da odolim.
Ni ja nisam mogla da odolim.
Šta vaši roditelji misle o vašem odlasku u Evropu?
Majka je oduševljena. To je nešto što je ona, oduvek želela da uradi.
Mislim da je moj otac odavno shvatio da me je izgubio.
Čime vam se bave roditelji? -Otac je vlasnik radnje.
Dobra je to radnja. Radnja sa nameštajem.
Moja mama nikad nije bila zadovoljna time.
Oduvek me je učila da žena ora da ima nešto svoje i kad se uda...
... pa makar to bile i partije bridža, ili jedan dan nedeljno u bolnici.
A ko je onaj mladić sa kojim putujete?
David. David je umetnik. Čudesan umetnik.
Trenutno ga malo drma socijalna svest...
ali, preživeće on to.
Je l' to ozbiljna veza?
Nikad ni prema kome nisam osećala ovo što osećam prema Davidu.
Mislim da David misli kako bi žena trebalo da ide tri koraka iza njega u papučama.
Većina muškaraca je takva.
Moj muž je sigurno to mislio. Ne, hvala.Imam koktel.
Čime se vaš muž bavio? -Radio je u diplomatskom koru.
O, napravili smo predivnu sliku za javnost.
Svima smo bili omiljeni par.
Privatno, to je bilo nešto sasvim drugo.
Bio je ljubomoran na mene.
Toliko je bio ljubomoran da me je tukao.
Tukao me je dok mi ne bi pošla krv iz nosa.
I ja sam se pitala da li bi David mene tukao.
Ponekad se posvađamo.
Izgleda ni oko čega...
a onda to preraste u nešto ružno i gorko. To nas oboje iznenađuje.
Pretpostavljam da su odnosi između muškaraca i žena jako teški u ova vremena, zar ne?
Praktično nemogući.
Stavi beretku, Carlose.
Ovako možemo da visimo u muzeju.
Negde ćemo, sigurno visiti, Carlose. Samo se još ne zna gde.
Dosta je za danas. Hvala. -Kad god.
Ne mogu da ti kažem koliko ti se divim.
Zašto?
Ti stvaraš.
Pa, ni sam više nisam siguran u to.
Nikad nisam zaradio ni peni od slikanja.
Ipak ti zavidim. Zavidim ti na tvojoj borbi.
Zavidim ti i na tvojim sumnjama, čak i na posrtanjima.
I na Fraulein Brown. I na njoj ti zavidim, takođe.
Ona je zgodna devojka, zar ne?
Hoćete li se vas dvoje venčati?
Izvini, nisam hteo da budem neučtiv.
Znaš, ničim izazvana radoznalost, onoga koga se to ni najmanje ne tiče.
Sve je u redu. Najiskrenije, ni ja ne znam hoćemo li se venčati.
Već sam vam rekao da vodim nesređen život.
Meni je potrebna sva pomoć koju mogu da dobijem.
Potreban mi je neko ko može da veruje u čoveka koji se još nije dokazao.
Neko da bude tu, da bude za mene.
Zar ne bi to mogla da bude Fraulein Brown?
Fraulein Brown je moderna žena.
Njihove potrebe su mnogo komplikovanije od potreba koje su imale naše majke.
Ja sam lud za Jenny. Stvarno jesam.
Nikad ni prema kome nisam osećao ovo što osećam prema njoj.
Bojim se i da pomislim kakav bi naš rastanak mogao da bude.
Shvatam.
Pretpostavljam da bi jedna od najtužnijih stvari na svetu morala biti...
videti dvoje ljudi koji se beskrajno vole...
i koji znaju da pripadaju jedno drugom...
a ipak vide da ne mogu nikako biti zajedno.
Zdravo. Šta to praviš?
Pravim ovo.
Koliko ih imaš? -Mnogo.
Imam bika.
Psa.
Šta mislite, da li bi iko u prvoj klasi hteo da ih kupi?
Ja bih.
Dobro jutro.
Dobro juro.
Koliko dugo ste već ovde? -Oko pola sata.
Ne, ne, nemojte da ustajete. Samo vi lezite.
Jeste li me vi pokrili?
Naravno.
Drago mi je što vas vidim na palubi.
Onaj lek što ste mi dali je odličan, ma koji da je.
A šta je to bilo, u stvari?
Ne očekujete, valjda, od mene da vam to kažem?
Pa vi umete da se smejete.
Jesam li vas toliko preplašio?
I vas je lepo čuti da se smejete.
Da li su vam se ikad desile sve najgore moguće stvari koje bi mogle da vam se dese?
Pa, od toga postanete sasvim neodgovorni.
Šta još može da vam se desi?
Jeste li dobro?
Potrebno je dosta hrabrosti da bi se kačili sa njih dvoje.
Pa, osećam se, nekako, siguran od njih.
To su jedine dve osobe na ovom brodu, koje su manje od mene.
Ovako divna dama, i ovako predivno jutro učini još divnijim.
Hvala vam.
DIvan je.
Naravno da jeste.
Nego, kad smo već kod ove dece...
izgleda da se bolje provode od bilo koga na ovom brodu.
Ako od mene očekujete da branim ta dva mala čudovišta, onda ste u zabludi.
Što se mene tiče, ja bih ih spustio u more u čamcu za spasavanje koji propušta.
Vi nikad niste bili dete? -Ne, kao što su ona. Bar se nadam.
Kad sam ja imala 4 godine, nagovorila sam mlađeg brata da popije ceđ.
Ceđ? -Da, rekla sam mu da je to mleko.
Onda je on počeo da vrišti po kući. Jedva su mu očistili usta.
A ja sam bila modra od batina. Nisam mislila ništa loše.
Samo me je interesovalo da li će to da ga ubije.
A kakvo je bilo vaše detinjstvo?
Nikad vam se ništa veselo nije desilo?
Nije.
Bio sam savršena naivčina.
Verovao bih bilo šta što bi mi bilo ko rekao.
Bio sam prepun najvećih očekivanja i nevin za ne poverovati.
Mada, sa 12 godina, imao sam jedno iskustvo sa kućepaziteljicom...
koje je ostavilo neizbrisiv utisak na mene...
a pri tom je šokiralo moju majku, i koštalo jadnu devojku posla.
Pa, izgleda da za vas, ipak, ima nade.
O, torerosi večeras priređuju fiestu.
Znam. -Hoćete li doći?
Nisam planirao.
Popmislila sam da bismo mogli malo da plešemo ako dođete.
Mada, vi verovatno, ne plešete.
Zar mislite da sam baš toliko dosadan? -Jeste dosadni.
Dosadni ste...
...bezosećajni...
...nemaštoviti...
...bespomoćni...
... i šarmantni.
Da, šarmantni.
Pocrveneli ste.
To je nešto najšarmantnije što sam ikad videla.
Nikad ranije nisam videla muškarca da pocrveni.
Nisam pocrveneo. Verovatno imam temperaturu.
U svakom slučaju, obući ću svoju jedinu haljinu...
i prepustiću vam da izaberete ples koji vam se sviđa.
A imam neki osećaj da će to biti spori valcer.
Slučajno odlično igram flamenko.
Ja sam bio intelektualac.
Bio sam filozof i predavao sam filozofiju.
Sve do pre tri godine, kad sam shvatio da umirem.
A onda je sva moja mudrost nestala kao rukom odnešena.
Bio sam go kao onog dana kad sam rođen.
Čuo sam glas.
Najlepši glas koji sam ikad čuo. Božiji glas!
I bog mi reče...
Bog priča sa njim. Priča lično s njim.
Ćuti, Gregorio. Ne moraš baš po svemu da pljuješ.
Zapitao sam se, čega se ja plašim?
Šta su moje lične patnje...
nego božja milost koja može biti i drugima od koristi?
Čudo je... -Čudo?
Kakvo čudo? Možeš li ti da nam pokažeš neko čudo?
Možeš li da nas izvadiš iz ovog blata i prebaciš na gornje palube gde može da se diše?
To je čudo! -TI si bogohulna svinja!
Ti si svinja. Svi smo mi svinje. Pogledaj samo kako živimo.
Slušajte! Slušajte me!
Božja milost je u... -Bog?
Ovde dole nema boga!
Znaš li ti šta bi' ja uradio da je Bog, slučajno, ovde?
Prokleo bi' ga u lice!
Pljun'o bi' mu u lice!
Poslšo bi' ga pravo u njegov sopstveni pakao.
Vodi ga odavde! -Tako je.
Čekajte! Čekajte! Nemojte!
Daj šmrkove! I ovog puta nemoj samo da ih kupate.
Razumem, gospodine. Šmrkove!
Zdravica za kapetana. -Zdravica za kapetana.
U nadi da će ova predivna prilika...
doprineti da se dve velike zemlje...
Španija i Nemačka, približe jedna drugoj.
Za špansko nasleđe i nemačko carstvo u svoj svojoj slavi.
Dobri bože.
Tražite nekoga?
Kako to mislite?
Doktor Schumann je veoma šarmantan čovek, zar ne?
On je na međupalubi.
Ljudi kažu da postoje samo tri razloga zašto neko postane brodski lekar.
Želja za putovanjem. Narušeno zdravlje.
Ili bekstvo od zakona.
Koji je razlog doktora Schumanna?
Doktor Schumann ima prilično ozbiljne probleme sa srcem.
Oprostite, molim vas.
Kako se zoveš? -Ja sam Johann.
Zašto buljiš u mene, Johanne?
Kako ti je otac? -To mi je stric.
Spava u kabini.
Doktor mu je dao nešto za smirenje.
Pleši sa mnom. -Ne umem da plešem.
Pokazaću ti.
Osećaš li to?
Samo španske žene umeju tako da se pomeraju.
To se zove 'meneo'.
Osećaš?
Znaš, ja nisam ciganka.
Ja sam prava Španjolka a ovo je znak.
To radiš namerno. -O, ne.
Tako sam rođena.
Čuješ li šta kažu?
Moji kukovi.
Kažu, 'Meneo...
...meneo'...
sasvim sami.
Hoćeš da mi kupiš flašu šampanjca? -Ne mogu.
Samo malu flašicu.
Nemam ništa. Ni fening.
Izvini.
Da sednemo? -O, da. Naravno.
Tako.
Vrlo dobro obavljate svoj posao. -Moj posao?
Zar nije dužnost brodskog osoblja...
da ne dozvoli da usamljena žena bude nesrećna?
Ovde sam jer to želim. -Sad vam stvarno ide odlično.
Ne verujete mi?
Da li je bitno verujem li vam ili ne?
Možda biste više voleli da ostanete sami?
O, ne. Ne. Molim vas ostanite i popijte piće sa mnom.
Rođendan mi je.
Stvarno vam je rođendan?
46. Ja, 46. Ne mogu da verujem, 46.
Mi, Evropljani ne vodimo toliko računa o godinama kao vi.
Kad neko izgleda tako kao vi, i budi u ljudima...
osećanja koja vi budite, da li su, onda, godine važne?
Veoma ste ljubazni.
Dođe tako neko vreme kad srce postane hladno i tvrdo.
Žene izgube svoju gracioznost i postanu zajedljive.
Ugoje se ili se pretvore u stabljike.
Počnu da piju u potaji.
Udaju se za ljude koji su premladi za njih dobiju ono što su i zaslužile.
To je dovoljno svako da se uplaši dok čeka da strah i samoća obave svoj posao.
Gospođo Treadwell, vi ste veoma uzbudljiva žena i vi to dobro i sami znate.
Recite mi.
Da li biste i dalje bili tako pribrani ako biste imali vezu sa mnom?
Dobro veče. Uživate li? Zašto ne plešete?
Kapetane, imate li sekundu vremena?
Na međupalubi je jedan čovek. Jedan od vaših ljudi mu je oduzeo nožić.
Taj nožić mu je potreban da bi nastavio svoj rad.
Evo šta on pravi.
Veoma lepo. Stvarno, veoma lepo.
Čovek je umetnik. Nema nameru nikome da naškodi.
Sasvim ste sigurni u to? -Naravno da jesam.
Na žalost, ja nisam zadužen samo za vašu bezbednost...
nego i za bezbednost broda.
Kapetane, čovek je umetnik. Treba mu nož da bi mogao da radi.
Žao mi je.
Uživajte u zabavi.
Žao mi ga je.
Žao ti je njega?
On je dobar čovek. Ni on ne voli ovo što radi.
Pa, opet radi. To je bitno, zar ne?
Davide, zbog ovoga ćeš me mrzeti...
ali, meni je drago da ti ljudi u međupalubi nemaju noževe.
Zašto? Plašiš se da će se popeti gore, i pobiti nas...
u našim lepim, čistim, belim krevetima?
Možda bi trebalo da to urade.
Tako si neprivlačan kad se tako ponašaš.
Tako nasilan i kratkovid.
To je tačno isto ono što utiče na tvoje delo.
Šta sa mojim delom?
Rekla sam vam da niko neće hteti da pleše sa mnom.
Elsa, pleši sa ocem.
Mama, molim te. -Pleši sa svojim ocem.
Elsa.
Kad dođeš na ples, prvi ples treba da odplešeš sa svojim pratiocem.
Sad, ja sam tvoj pratilac, tako da ćeš prvi ples plesati sa mnom.
A onda, kad te vide kako plešeš neko će već doći da te pita za ples.
Pored toga, nisi igrala sa svojim tatom od poslednjeg rođendana.
Tata, molim te. Ne želim da plešem.
Izvinite. Mislila sam da ovde nema nikog.
Nemoj da se stidiš. Šta je bilo?
Dođi ovamo. Sedi.
Sedi. Dođi ovamo.
Suze su dobre. Znaš kako kažu u Turskoj?
Kažu da suze operu oči pa čovek može bolje da vidi.
Bar ja mislim da tako kažu u Turskoj.
Turska.
Sad nam reci, šta je razlog tom tvom izlivu emocija?
Zašto tako šarmantna, mlada dama kao što si ti, nije unutra...
i ne uživa u muzici i plesu?
Zato što niko neće da pleše sa mnom. I nisam šarmantna.
Ti to meni hoćeš da kažeš da nisi šarmantna?
Stručnjaku koji je obišao Istanbul, Hamburg i Pariz?
Ti meni hoćeš to da kažeš?
A ja kažem tebi da svako ko ima oči u glavi...
odmah vidi koliko si šarmantna.
Pitaj bilo koga ko ima malo mozga. Pitaj Glockena.
Da li je ova dama šarmantna ili ne?
Šarmantna. -Eto.
Rekao sam ti.
Koliko imaš godina?
Šesnaest.
Adolescencija.
Šta je adolescencija?
Adolescencija je vreme kad ljudi brinu o stvarima...
o kojima nema razloga da se brine.
Šesnaest.
Obećavam ti, sa 17 ćeš biti još šarmantnija nego sad.
Sa 21 ćeš biti divna.
A u 25 neodoljiva.
I ne želim da se svađam oko toga.
'Priče iz Bečke šume'.
Davide, 'Priče iz Bečke šume'.
Pleši sa mnom.
Nikad nisi voleo da plešeš.
Mislim da sam bila najsrećnija kad sam plesala.
Ponekad poželim...
da sam vezivala krojački metar za članak kad god sam plesala u životu.
Tako bih mogla tačno da kažem koliko sam milja prešla dok sam bila najrećnija
Davide, pleši sa mnom.
Za inat tebi, ja ću uživati na ovoj zabavi, Davide...
pa, ako ćeš me izviniti, ima da zaplešem sa prvim koji me zamoli.
A koji upravo dolazi.
Da li ste za ples? -Sa zadovoljstvom.
Dobro veče.
Dobro veče. Izgleda da ste dobro raspoloženi.
Jesam. Sad sam doneo jednu bebu na svet. -Kako je to lepo.
Šta je, dečko ili devojčica? -Dečko.
Šta je bilo sa našom proslavom? -Kako to mislite?
Ples. -Preplašili ste me. Stvarno ne umem da igram
Tako sam i mislila. Pa, ovo je valcer, a čak vi možete da se snađete sa valcerom.
Sumnjam. -Ja ne.
Samo pratite mene i slušajte muziku.
Kako ste?
Nikako da se zagrejem.
Ali, pretpostavljam da će mi biti bolje posle još jedne prospavane noći.
Moraćete opet da mi pomognete. -To vam, uopšte ne pomaže.
Oh, Willie. Ne deli mi lekcije.
Zabrojao si se.
Pokušavam da ti objasnim koliko je to ozbiljno.
Zašto pokušavaš to da mi objasniš?
Je l' pokušavaš da mi objasniš da sam zavisnik?
Dobro, kupio sam ti flašu šampanjca. Je l' tako? Tako je.
I ja znam kako to ide, je l' tako? Tako je. Pa, kad ćemo, onda, biti zajedno?
Evo, zajedno sam.
Ma daj, mala. Znaš ti dobro na šta sam mislio.
Hoćeš da kažeš da želiš da spavaš sa mnom.
Prvo pare. Koliko para?
Koliko? -40 dolara.
Ti nisi normalna.
Kao izdavač, želim da skrenem pažnju svojim čitaocima na vitalna pitanja našeg društva.
U poslednje vreme sam našao doktora koji je počeo s serijom članaka u kojima zastupa...
istrebljenje svih koji se rode sa greškom.
Tako to ide sa Herr Rieberom. On nikad ne prestaje da razmišlja.
Sve bi to trebalo uraditi bezbolno, naravno. Bezbolno.
I to ne bi trebalo da bude slučaj samo sa defektnom i beskorisnom decom, već i sa starcima.
Sa ljudima starijim od 60 ili 65 godina, na primer.
Iste mere bi se preduzele i prema Jevrejima, naravno...
i prema svim mogućim rasnim mešancima.
Belih sa bilo kojom drugom bojom, Kinezima, crncima,
a belca bi trabalo optužiti za ozbiljan zločin...
mada, za njega...
Tu postoji samo jedna začkoljica. Ko bi ostao?
U tome je uvek problem. Niko nikad ne želi da prihvati nove ideje.
Hoćemo li da plešemo?
Volim da slušam Herr Riebera.
Svaki put kad ga slušam, ponovo se uverim da...
niko ne može ozbiljno da shvati ni njega, ni njegovu partiju.
Izvinite.
Mogu li?
Kako si?
Pokušaj još malo.
Obećao sam da ću ti pomoći kad za to dođe vreme.
Hoću da sednem.
Baš lepa zabava. Uživate li?
Mogu li dobiti cigaretu, molim vas?
Da vam donesem nešto?
Hvala.
Izvinite, molim vas.
Osećam se kao da ću da umrem.
Znam.
Šta je s tobom? -Ti si jedan sebični, dosadni...
Ne znam zašto ne mogu da te izbacim iz glave. Nisi čak ni lepa.
Glava ti je prepuna kojekakvog đubreta. tako bih voleo da mogu da je ispraznim.
Skidaj ruke s mene. Davide, prestani ili ću pozvati pomoć.
Pusti me na miru. -Jenny, Jenny...
Šta? Šta ti hoćeš od mene? Šta?
Voleo bih da znam.
O, jenny. Jenny, šta je bilo?
Plačem. Eto, to je bilo. Plačem.
Najslađe moje lice. Najslađe lice na celom svetu.
Davide. Davide, šta će biti sa nama?
Nikad nisi bio dobar s tim.
Ima rajsferšlus, sećaš se?
Kako lepo nebo.
Sigurna sam da vi i vaša žena zajedno posmatrate oblake.
Ja bih volela da imam nekoga s kim bih posmatrala oblake.
Vi ste izuzetno romantična žena, gospođo Treadwell, zar ne?
To mi je celog života bio hendikep.
Nikad nisam zadovoljna. Berbard Shaw je to rekao, zar ne?
''Ako ne možeš da dobiješ ono što želiš...
onda je mnogo bolje da se zadovoljiš stvarima koje možeš da dobiješ''.
Šta ste želeli, gospođoTreadwell?
Lep život.
Nekoga ko će me voleti. Zauvek.
Smešna sam, je l' da?
I šta se desilo?
Izabrala sam pogrešnog čoveka. Baš me interesuje koliko puta ste već čuli tu priču?
On je najviše obećavao. Bio je najlepši.
Imao je savršenu fasadu.
Ta fasada je bila sve što je imao.
Napravio je od mene najpoznatiju suprugu najpoznatijeg suknjoljupca...
u društvu.
Napravila sam mu pakao od života.
Na kraju se završilo brakorazvodnom parnicom.
Jednog dana smo se sreli u hodniku ispred sudnice.
Udario me je.
Uzela sam mu sve do poslednje pare.
Zato mi oprostite ako ne mogu baš tako lako da prihvatim ideju....
da postoje ljudi koji su srećni u braku. Zavidim im.
Vi i vaša žena, verovatno, imate skoro savršen život zajedno.
Ništa nije savršeno, gospođoTreadwell.
Samo sam hteo da ti kažem da bih ti kupio šampanjac.
Bih, samo da imam pare.
Uđi.
Koliko imaš godina? -Devetnaest.
Godinu dana si stariji od mene.
Možeš li da mi daš nešto?
Ne tražim mnogo, ali moram nešto da dobijem.
Pepe će me najstrašnije prebiti ako mu ne dam ništa.
Ali, zar ti nisi plesačica?
Biće bolje da kreneš.
Dobro. Još dolara.
Da vidimo, imali smo studenta i mornara...
Šta je s njim? -Nije mi ništa dao.
Šta je tražio ovde? -Hteo je da me vidi.
Da li ti je ikad palo na pamet da bi neko nekad poželeo samo da me vidi?
Da li ti je ikad palo na pamet da bih ja, možda, volela da budem sa nekim svojih godina?
I ja sam ljudsko biće, mislio ti tako o meni ili ne.
Ko ti je to rekao? Ko ti je rekao da si ljudsko biće?
Da se ti pitaš, ja bih celo ovo putovanje provela na leđima.
Ja ću ti reći šta si ti. Ti si nešto što sam pokupio sa ulice kad si imala 14 godina i usrane gaće.
Pokušavala si da zaustaviš nekog muškarca za par centavitosa za tebe i tvoju prljavu porodicu.
Lowenthal! Hrčete!
To mi i žena stalno govori.
Zašto ti to rade?
Živela sam sa čovekom koji je kontrolisao živote 5.000 ljudi.
Stvarno kontrolisao.
Nisam to želela, ali, nekako sam se uplela u živote tih ljudi.
Spoznala sam da svaki moj zalogaj, svaki deo moje odeće...
dolazi iz njihovih života.
Jednog dana, ušla sam u jednu od njihovih kuća.
To nikad više neću zabraviti.
Žena koja je živela tu, videla je u mojim očima koliko sam bila šokirana njihovim načinom života.
Samo je rekla, ''Oprostite.''
Ja sam upitala, ''Šta da vam oprostim?''
A ona je odgovorila, ''Oprostite mi moju kuću, oprostite na šta ona liči...
oprostite mi na svemu.''
I još je dodala, ''Ali, naravno, morate da shvatite...
većina ovih kuća su najobičnije rupčage, a ja sam jedno, najobičnije , đubre.''
Počela sam tako što sam skrivala agitatore u kućnoj kapeli...
a završila sam pomažući im da se naroužaju.
Ništa ne govoriš.
Ne znam šta da kažem.
Nisam sreo baš mnogo ljudi u svom živortu koji su bili spremni da priznaju sve šta su radili.
Nikad ne pričaš o sebi.
Nema šta mnogo da se kaže.
Rođen sam u Hamburgu, u radničkoj porodici, i naporno sam radio da bih postao doktor.
Pokušao sam da budem muškarac pa sam zaradio ovo. -To je strašno.
To je idiotski. Žigosan za ceo život kao govedo.
Jesi li oženjen?
Deca?
Dva sina.
Jesi li srećan?
Da li je iko srećan?
Zašto ona nije na brodu, sa tobom?
Nije bilo razloga da je vucaram preko pola sveta sa sobom.
Šta je sa tobom? Jesi li udata?
Tri puta. -I, šta je bilo?
Nisam našla pravog.
Možda sam čekala nekog kao što si ti, nekoga koga bih učila da igra valcer.
Da, sigurno.
Pomisli samo. Zar to nije predivno?
Dva neznanca na brodu.
Više se nikad nećemo sresti, a, ipak, možemo da razgvaramo.
Možemo da ćaskamo kao prijatelji. Ili čak kao ljubavnici.
Možemo da razgovaramo kao dvoje ljudi koji su se sreli sa druge strane groba.
Nastavi da pričaš.
Osećaš li bilo šta prema meni?
Ne, naravno da ne.
Naravno da ne.
To je čudno.
Znaš šta sam ja pomislila da bi ti mogao biti?
Pomislila sam da bi mogao biti nevina, romantična ljubav...
koju nisam imala u svom devojaštvu.
Naravno, nikad me niko nije voleo nevino.
A kako bih se ja nasmejala svakom koji bi.
Nikad nisam mogao da udarim lelujavu loptu koja ide u spoljni ugao.
Molim?
Nikad nisam mogao da udarim lelujavu loptu koja ide u spoljni ugao.
To je veoma zanimljivo. A šta to znači?
Ne bi ti razumeo ni kad bih ti rekao.
Dobro, ipak ću ti reći.
Ti si udarač, kapiraš? Na bazi si.
Udarač! Udarač!
Dobro, ti si udarač. Bacač je tamo negde.
Sad on zamahuje, izbacuje je i...
Baš kad dođe do tebe, ona počinje da propada i da beži od tebe.
I to ti je lelujava lopta koja ide u spoljni ugao.
Nikad nisam mogao da je pogodim onom palicom.
Kapiram. -Ne kapiraš. Ništa ti ne kapiraš.
Nemaš pojma kako je to stajati tamo, dok masa urla očekujući da je zvizneš.
A onda počne da kruži priča. Bacači uvek pričaju međusobno.
''On nikad nije udario lelujavu loptu koja ide u spoljni ugao''.
I od tog trenutka je jedino što vidiš, lelujava lopta koja ide u spoljni ugao.
I tako si imao svoju veliku šansu...
koju si propustio.
Još uvek čujem svog starog kako urla sa klupe...
mada nije ni bio tamo.
''Veliki Bille, ti si najobičnija propalica!
Propalica, isto kao ja!''
Mislim da ste malo preoštri prema sebi, Herr Tenny.
Propalica.
Znate, ja putujem, mnogo putujem.
Moji roditelji su mi dali neki novac. Ne mnogo, ali su mi dali.
Mnogo se bolje osećaju kad sam ja daleko od njih.
Znate šta sam ja otkrio? Otkrio sam da je najzabavnija kod ljudi...
njihova krivica koju sami sebi nabijaju na nos.
Na primer, po mojoj proceni, na svetu ima najmanje...
873 miliona ljudi koji nemaju predstavu šta je...
lelujava lopta koja ide u spoljni ugao.
Zato mislim da, pomalo preterujete, kad mislite da ste...
upropastili ceo svoj život time što niste mogli da je udarite, palicom ili bez nje.
Shvatate šta hoću da vam kažem, Herr Tenny?
ne.
Znaš šta ja mislim?
Ne. -Ja mislim...
da si ti neki, skraćeni intelektualac.
Do dna, kratki.
Član posade, od kojeg saznajem, koliko malo ja, u stvari, znam o ovom brodu...
mi reče da si viđen kako izlaziš iz La Condesine kabine...
u jako sitne i nepristojne sate.
Nemaš komentara, Willie? Mislim da je to jedan od razloga što te volim.
Nisi vulgaran kao ja.
Pitam se da li je život stvarno tako glup i besmislen...
kao što izgleda kad si na brodu.
Lutzeovi i njihova ćerka, Huttenovi i njihova blažena kuca.
I veliki mali Rieber, koji misli za sebe da je nadolazeća budućnost.
Mislim da bi mi trebala velika kutija i za sve moje, sopstvene budalaštine.
Hoće li te žena sačekati u Bremerhavenu?
Ona je predivna žena.
Već godinama smo samo učtivi jedno prema drugom.
Pa, sinovima će biti drago da te vide.
Jedva da se više i poznajemo.
Šta ćeš da radiš, vratićeš se na stari posao?
Ja sam doktor kakve sam oduvek mrzeo. Isluženi doktor opšte prakse.
A kakav bi ti voleo da budeš, Willie?
Dobar doktor. -Misliš da nisi?
Srednje žalostan.
Šta misliš, šta bude sa ženom kao što je La Condesa...
kad je izruče pod ovakvim okolnostima?
Dokle ćeš me držati kao prosjaka, bez prebijene pare?
Zar moram da te pitam i za sitniš da bih otišao kod berberina?
Sećaš se našeg dogovora, Johanne? -Dogovor.
Posle moje smrti, sve će pripasti tebi.
Tvoja majka je strašno zadovoljna tobom. Zadovoljna je šansom koja ti se pruža.
Moja maka je zadovoljna prilikom da i ona dobije neki dinar.
Kako možeš da me pustiš da šetam kao prosjak, bez prebijene pare? Kako možeš?
Zar nemaš ni malo srca? -Imam ja srce. Zato i mogu to da radim.
Šta bi ti radio sa novcem, Johanne?
Video sam te kako gledaš zadnjicu one ciganske plesačice...
dok je šetala palubom.
Ja neću hraniti tvoju požudu.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Upravo sam pokušavao da ubedim gospođu Treadwell da nešto doručkuje.
Nema ništa bolje od doručka. Naročito posle naporne noći.
Kod kuće, uvek doručkujemo po engleskom receptu:
bubrezi, kobasice, šunka i takve stvari.
Baš lepo.
Pa, mislim da ću baciti pogled u bar, pre večere.
Kako su oni samo uporna rasa.
Engleski recept za doručak, francuski za večeru.
A uvek se iznova vraćaju na stare dobre...
kobasice, kiseo kupus i pivo.
Meni on deluje jako predusretljiv, da tako kažem.
Da li ste ikad videli takav skup dosadnjakovića?
Predusretljivi poručnik Huebner, srećno oženjeni muškarac Herr Freytag.
A evo stiže i majmun.
Dobro jutro.
Posebna vrsta.
Kako ide slikanje?
Ne mogu baš mnogo da uradim dok sam na brodu...
evo nečega s čim se sad zanimam.
I sami vidite da sam zaljubljena.
Naravno. Na ovom brodu su svi zaljubljeni.
Voli me, bez obzira volim li ja tebe. Voli me bez obzira da li sam spremna za ljubav.
Voli me bez obzira da li mogu da te volim. Čak i ako ne postoji nešto takvo kao što je ljubav.
Voli me.
Gde si bila? -Ćaskala sam sa gospođom Treadwell.
Tako je ogorčena. Ponekad me plaši.
Pa, šta misliš?
Zanimljivo je.
Ja mislim da je dobro.
Pa, naravno da je dobro. Ti i ne možeš da uradiš nešto da nije dobro.
Predivno je. -Ali?
Zar moraš svaki put sve isto da crtaš?
Kako to misliš?
Znaš ti dobro, eksploataciju masa.
Pa, to je realnost, zar ne?
Pa, radi se o tome da... Bez obzira koliko dobro bilo nacrtano...
na kraju to, ipak, završi kao najobičniji plakat, zar ne?
Tebi se ne sviđa ovo što ja radim, Jenny?
Ja mislim da je dobro.
Evo ga dolazi. Gledajte, sad. -Šta je bilo?
Rekao sam stjuartu. Samo gledaj.
Pođite sa mnom, gospodine. -Krenuo sam na ručak.
Da. Postavili smo drugi sto za vas.
Postavili? Ko ga je postavio? -Pođite za mnom, gospodine.
Sada će da vidi kako je nama.
Doktore Schumann, premestili su Herr Freytaga za drugi sto.
Herr Rieber, vi ste stvarno antisemita. Ja ne poznajem ni jednog Jevreja.
Apsolutno ništa ne znam o njima.
Nisam ja antisemita. Kako možete to da kažete? Ja prosto obžavam Arape.
Živeo sam među njima jedno vreme i znam da su jako dobri ljudi.
Sve vreme ćutite, doktore Schumann. Šta vi mislite o...?
Izvinite.
Doktor ima problema sa srcem.
Šta mislite, da li bi trebalo da odemo za njim da vidimo kako je?
Schumann.
Schumann. Zar to nije jevrejsko prezime?
Moja žena je Jevrejka.
Rekao sam to onoj Amerikanki.
Mora da im je ona to prenela. -Hajde, popijte čašu vina.
To je Niersteiner Domtal.
Zašto se uzrujavati? Za ovim stolom je mnogo bolje društvo, verujte mi.
Kad Glocken ne puši jednu od ovih svojih mirišljavih cigara.
Meni, uošte, nije krivo što ne sedim za kapetanovim stolom.
Možda zato, što me niko nikad nije ni pozvao.
Kakvi pobožni licemeri.
Zašto trpite to? -Trpim ja to već dugo.
O, da, stvarno. Iza njega je već 2000 godina patnji.
E pa, ja to neću trpeti.
Samo malo strpljenja. Malo razumevanja. Svet svakim danom postaje sve bolji.
Kao što je moja tetka Rebecca često govorila...
Baš me briga šta je vaša tetka Rebecca govorila.
Da li iko od vas misli da je bolji Nemac od mene?
Da li?
Da. Da, moja žena je Jevrejka.
Ona je Jevrejka. Dozvolite da vam kažem nešto o njoj.
Ona nikad nikoga ne bi povredila.
Nikog.
Vi... Vi dobri ljudi iz srednje klase.
Vama ne odgovara njen svet.
Neke od vas sam video jutros u kapeli. Klečali ste i molili se.
Pretvarate se da ste dobri ljudi.
Dobri ljudi?
Ne biste preživeli jedan dan bez svojih predrasuda.
A najgora stvar kod vas je to...
da čak i niste svesni kakvi ste.
Vi...
Ponekad pomislim, da, bez obzira na svo razumevanje...
to, ipak, nije dovoljno.
Šta se dešava?
Premestili si Herr Freytaga sa kapetanovog stola....
jer mu je žena Jevrejka.
A za sve sam ja kriva.
Moram da kažem onoj grzonoj Btunhildi da prestane da brblja naokolo.
Kako je to bilo glupo od mene. On je tako fini čovek.
Nisam imala predstavu šta će se sve desiti.
Nećete, valjda, da zaplačete. -Naravno da neću.
Ja nikad ne plačem.
Šta oni imaju protiv Jevreja?
Mi kod kuće nemamo ništa protiv Jevreja.
Do đavola, ja nisam n video Jevreja, do svoje petnaeste godine.
Možda ste bili previše zauzeti lnčovanjem crnaca da biste obratili pažnju na Jevreje.
Zašto ne pozovete stjuarda? Možda bi mogao da vam pomogne?
Već sam mu zvonio. I zvonio! I zvonio! I zvonio!
Prijatelj mi je dao ove pilule u Tangiersu.
On je imao neku svoju teoriju da morska bolest ima veze sa bubnim opnama.
Znaš šta, Lowenthal?
Da?
Nisi ti tako loš momak.
Mislite?
Sve ovo što ja pričam, ne smeš da shvataš lično.
Ne, naravno da ne.
To je, jednostavno, tok istorije. Istorija je iznad nas, Lowenthale.
Je l' vam bolje?
Malo. -Dobro je.
Znaš, ono što je ne shvatam je zašto želiš da se vratiš u Nemačku.
Ja ne bih želeo da budem tamo gde sam nepoželjan.
Zašto se ne vratiš u svoju zemlju?
Nemačka je moja zemlja. Moj otac je rođen u Nemačkoj.
I moj deda je rođen u Nemačkoj.
Kad smo već kod toga, odakle ste vi? Vaš naglasak mi je sasvim nepoznat.
Nikad nisam čuo da neko govori nemački tako kao vi.
Poslednjih 20 godina živim u Nemačkoj.
Austrija?
Blizu granice.
Tako sam i mislio.
Lowenthal, znaš li da je istorijska činjenica da su Jevreji osnovni razlog svih naših nesreća?
Naravno. -Slažeš se?
Naravno. Jevreji i biciklisti.
Biciklisti? Zašto biciklisti?
A zašto Jevreji?
Hej, šta se događa? -Čovek u moru.
Čovek u moru.
Hej, čovek u moru.
Dajte mi ga. -Nosite ga u našu kabinu, molim vas.
Okrenite ga.
Možeš li ti to da shvatiš?
Čovek skače sa broda u pokretu, noću na sred okeana...
i udavi se da bi spasao život jednom psu.
Da, mogu da shvatim.
Ko je ovaj?
Bio je drvodelja. Deljao je male životinjice svojim perorezom.
Napred, molim vas.
Doktore. šta da radimo?
Pa, radite sve ono što bi trebalo da radite.
Kako se to desilo? -Da. Kako se to desilo?
Bačen je u more. -Ko bi uradio tako nešto?
Pogledajte ga samo. Zna da je neko pokušao da ga udavi.
Srce mu je slomljeno. -Doktore!
Ne idete, valjda?
Možda bismo mogli da mu donesemo malo supice. Malo vruće supice.
Da. Možete da mu date malo vrele supe. Neće mu naškoditi.
Je l' to sve?
Da, to je sve.
Čovek koji ga je spasao je mrtav.
Je l' on to reče da je čovek mrtav?
Znam kako ti je?
Ne. Ne znaš. Ista si kao i ostali.
Misliš da je kapetan sa pravom oduzeo čoveku perorez, je l' da?
Tebi je bilo žao kapetana. To si bila ti, zar ne?
Zašto ne možemo da budemo iskreni jedno prema drugom?
Ne znam.
Možda se bojimo iskrenosti. -Pa, mogli bi bar da pokušamo.
Možda bi bilo bolje da pokušamo.
Rekao si da mi se ne sviđaju tvoje slike. E pa, u pravu si.
Bože pomozi, ali mi se ne sviđaju. Ne znam zašto.
Sam si to rekao. Možda zato što ja sama nisam dobra u tome.
Ili, možda je to zato što one tebi tako mnogo znače...
više od bilo čega drugog, više čak i od mene.
Bila sam iskrena, zar ne?
Jesi, veoma iskrena.
Pa, reći ću ti nešto još tužnije.
Ja ne mogu da budem ono što ti očekuješ od mene.
I znam da je tebi potrebna neka da bude uz tebe...
da ti se cela podredi.
Davide, volela bih da mogu da budem takva, ali ne mogu.
Jednostavno, ne mogu. -Jenny, znam da možeš.
Ali, to bi značilo da sasvim izgubim sebe.
Znaš? Sasvim.
Jenny, znaš li šta je meni potrebno? Potrebno mi je nešto sasvim jednostavno.
Meni je potrebna žena. Ali, to je preteško za tebe, zar ne?
Ali tebi je preko potrebna konkurencija.
Da li znaš koliko je teško i frustrirajuće...
težiti nečemu i, na kraju shvatiti da toga nema?
Osetiti da je neko uz tebe?
Davide, ne misliš, valjda, da sam ja takva?
Ne misliš, valjda, da sve ovo radim sebi u inat?
Zar nisam već sve pokušala? -Da, probala si. Dala si sve od sebe.
Znam da je to teško za tebe. Teško nam je oboma.
Dobro, ti tvrdiš da mi je moj posao najvažnija stvar u životu. I jeste.
Ali, takav sam, kakav sam. Tu nema pomoći.
I ko god bude delio život sa mnom oraće da se navikne na to.
Moraće da živi moj život.
Jenny, znam da ovo zvuči sebično, ali je tako.
Znači, ovo je naš kraj, zar ne?
Zar ne?
Davide?
Napred.
Došao bih ja kod tebe.
Pa, rekli su mi da ti nije dobro.
Samo sam malo umoran. To je sve.
Jesi li spavao? -Nisam.
Da li znaš da je veoma nezdravo spavati u odelu?
Gde je? -Šta?
Gde je? -Šta tražiš?
Prestani da mi preturaš po stvarima.
Tu je. Obuci to.
Hajde. Obuci.
A ja ću ti čitati nešto dok ne zaspiš.
Imaš neku , prilično zanimljivu literaturu.
'Prirodni imunitet i klinička medicina'.
'Istraživanja reumatizma'.
'Bolesti'...(srca)
Ne znam zašto sam ovoliko umoran.
pa, da, naravno. Dešava se to tu i tamo.
Drvodelja je umro.
Da, znam.
Nikad nisam mogao da prihvatim smrt. Nikad.
Bez obzira koliko puta je video, uvek se osećam kao da sam ja odgovoran.
Sad...
da vidimo šta ovde imamo.
''Raspusna Lady Chatterly je čekala baštovana da uđe.
Ušao je, zastao na tren, osećajući nečije prisustvo.
Mišići su mu se presijavali na mesečini.
Izgovorila je nežno njegovo ime. Baštovan joj priđe.
On poljubi Lady Chatterley...
tako kao što je niko nikad ranije nije poljubio.
Njene ruke su ga čekale, opirući se i tražeći ga u isto vreme.
'Jonathane,' reče, 'Jonathane, dragi, boliš me."'
Odakle ti to?
Baš si čudna.
Nekad si tako ogorčena, a nekad tako nežna i topla, kao dete.
Ja sam samo žena.
Lezi.
Imamo tri dana do Tenerifa.
Znam.
Kako će te tamo tretirati? Znaš li?
Hoće li te zatvoriti?
Biće to neka vrsta pritvora, pretpostavljam.
Ali, nemoj misliti da ću spavati na kamenom podu...
i živeti na hlebu i vodi.
Nije to moj stil.
Sad ću ti malo čitati tvoju knjigu baš onako kako je napisano.
Ako te to ne uspava, ništa neće.
''Jetra je veliki, žlezdani organ...
nepravilnog oblika i crvenkasto-braon boje''.
Dođi.
Molim te, hajde sa mnom do stola. -Ne. Dosta sam uradila.
Odavde moraš da se snalaziš sama.
Sigurna si da dobro izgledam? -Predivna si.
Sad, idi.
Dobro veče.
Zdravo.
Konobar.
Molim vas, jednu flašu šampanjca.
Hoćete li mi se pridružiti?
Što da ne? Šta slavimo?
Svađa?
Gotovo je.
Žao mi je.
Oprostite, molim vas. Moram da odem do komandnog mosta.
Jesi li za ples?
Ne.
Ne, ovog puta.
Hvala ti.
Mislim da ću otići u svoju kabinu...
jer, po meni, ova nemačka muzičica već predugo traje.
Nemoj da ti je neprijatno.
Niko ne gleda.
Hoću li te videti kasnije?
Kasnije.
Herr Freytag?
Herr Freytag!
Samo sam htela da vam kažem koliko mi je žao.
Htela sam da vam kažem svim svojim srcem.
Srcem?
Vi nemate srca. Niko od vas.
Izvinite. Nemam prava da budem grub prema vama.
Nemam prava ni prema kome da budem grub.
Mora da mnogo volite svoju ženu kad ste tako žustro stali u njenu odbranu.
Moja žena i ja ne živimo zajedno.
Da.
Da!
Ja...
Mislio sam da imam snage da se izborim sa onim što nas je čekalo posle venčanja.
Nisam imao.
Bio sam spreman da se odreknem i svog položaja zbog predrasuda mog poslodavca.
Moja porodica mi je pričala o tome.
Moji prijatelji.
Moji dragi prijatelji.
Uspaničio sam se.
Uspaničio!
Zamolio sam firmu da me pošalje u Meksiko.
Nikad nećete poverovati šta sam uradio.
Napisao sam pismo.
"Draga Marianne,
ne možemo više biti zajedno''.
Hiljadu puta sam zamišljao njeno lice kad je dobila pismo.
To lice me svuda prati.
Sada se vraćam nazad.
Ne znam više ni gde je ona.
Ali, moram da je pronađem.
Da je zamolim da me shvati.
Da mi oprosti.
Ako joj je stalo do vas, shvatiće.
Kako ne shvatate?
Čak i ako bude shvatila znam, ja to nikad neću zaboraviti.
Ja sam napisao ono pismo.
Slušajte muziku, Glocken.
Sad mi recite da ne reagujete na tu muziku.
Schmaltz.
Recite mi, Glocken, ali, iskreno..
Kad čujete tu muziku, gde god da ste...
zar vas ne obuzme neki poseban osećaj zato što ste Nemac?
Reći ću vam, iskreno. Kad god čujem ovu muziku, gde god da sam..
obuzme me neki poseban osećaj zato što sam patuljak.
Sećam se kad sam bio hiljadama kilometara daleko od kuće, u bioskopu u New Yorku.
Davao se film o pogrebu carice Viktorije.
Dobra je to bila žena. Koliko nam je samo svima značila.
Vi ste Nemac, je l' da?
Vi ste najveći Nemac kojeg sam ikad sreo.
Želim nešto da vam pokažem.
Tako izvadim ovo s vremena na vreme i pogledam kad poželim da se oraspoložim.
Pa to je Gvozdeni Krst!
Druge klase.
Pored svega ste još i ratni heroj.
Možda ste vi, ipak, najveća budala na ovom brodu.
Zašto to kažete?
Gde ste vi bili tokom ovog putovanja?
Da li vi mislite da su ovi ljudi reprezentativni uzorak nemačkog naroda?
Ne!
Ne poznajete vi dobro običnog Nemca, kao što ga ja znam.
Narod koji je iznedrio Goethea, Beethovena i Bacha...
se ne sme potcenjivati.
50% tog naroda koji je iznedrio Goethea, Beethovena i Bacha...
je glasalo za Rieberovu partiju prošle nedelje. -Četrdeset četiri posto.
Vi ste slepi! Skroz ste slepi!
Ne vidite ono što vam se dešava ispred nosa.
Na šta mislite?
Mislite na svu tu halabuku oko Jevreja? Vi nas ne razumete.
Nemački Jevreji su posebni.
Mi smo prvo Nemci, pa tek onda Jevreji.
Mi smo mnogo toga uradili za Nemačku. Nemačka je mnogo uradila za nas.
Samo malo strpljenja. Malo dobre volje. Sve će se to srediti, na kraju.
Znate i sami da u Nemačkoj ima skoro milion Jevreja.
Šta će da nam urade? Da nas pobiju?
Oprostite, molim vas. Hteo bih da plešem sa jednom jako šarmantnom damom.
Da li ćete mi učiniti čast i pokloniti mi ovaj ples?
Daj mi neki dinar ili ću te ubiti. -Jesi li poludeo?
Ubiću te. -Johanne! O tome Gospod odlučuje.
Neću više to da slušam. Zar ti misliš da ja ne vidim kako se ponašaš prema meni?
Zar misliš da ne vidim kako me varaš?
Gde su? Gde su pare?
Fijoka na vrhu.
Napred.
Imam pare.
Dođi.
Hajde.
Ugasi moju cigaretu.
Reci mi...
jesam li ti prva devojka?
Sav drhtiš. Nemaš čega da se plašiš.
Ne.
Prvi put...
Prvi put je veoma važan.
Prestani! Prestani! Dosta je!
Samo sam gospođicu učio da pleše flamenko. -Sklanjaj ruke s nje, podvodaču jedan.
Junačina!
Žao mi je.
Izgleda da niste baš najtrezniji, gospođoTreadwell.
Odakle ti taj utisak?
Gospode. Progoni ih kao planinski lav.
Jesi video samo kako su te devojke našminkane?
Da li muškarce stvarno to privlači? -Neke, očigledno, da.
Mislim da bi muškarci voleli da znaju...
šta, zapravo, ljube.
Ja bih voleo da znam kako je ljubiti vas.
Posmatram vas, razmišljam sve vreme samo o vama.
A vi mene kao da ne primećujete. Zašto?
Sad nećete ni da me poljubite. Zašto?
Hoćete, možda, da vam kažem da vas volim? Nikad nisam znao šta ljudi hoće tim da kažu.
Ne govorite mi to. Ne mogu da podnesem kako zvuči.
Zašto ste me onda ohrabrivali sve vreme puta?
Ni jednog trenutka niste uzeli moja osećanja u obzir, zar ne?
Ne.
I jako mi je žao zbog toga.
Gospođo Treadwell, ja sam tek trećerazredni oficir na drugorazrednom brodu.
Ali to mi pruža prilku da posmatram ljude. Već sam viđao žene kao što ste vi.
Četrdesetogodišnje žene koje još uvek koketiraju.
One često putuju brodom. Uvek nešto traže.
Znate li kako se to traženje završava?
U noćnom klubu sa plaćenim pratiocem koji vam govori laži koje želite da čujete.
Ti si jedan tako prizeman, običan čovek.
Kako je to čudno da neko takav, poput tebe, govori meni takve stvari.
Verovatno istinite.
Mislim da je vreme da se večerašnje svečanosti, polako privode kraju.
Bilo bi mi zadovoljstvo da vas otpratim. -Neće biti potrebno.
Snaći ću se sama.
Dragi? -Da.
Nisiam znala da postoji i gospođa Rieber.
Kako to misliš, gospođa Rieber?
Jedan član posade mi reče da si poslao telegram u Frankfurt adresiran na gospođu Rieber.
Nisam ti to pominjao jer ne bih mogao da podnesem poniženje.
To je moja životna tragedija. Ne da mi razvod.
Moram i dalje da izdržavam nju i troje dece.
Znači imaš i troje dece?
Oni nemaju razumevanja za mene, a ja nemam razumevanja za njih.
Ščepali su me i ne puštaju. Sisaju mi krv, svakodnevno.
Neće da me puste. Neće da me ostave na miru.
Ja sam pun života, strastven muškarac.
Potrebna mi je ljubav. Moram imati ljubav.
Reci mi da me shvataš. Moraš me razumeti.
Shvatam.
Vidi, ovako, kupio sam ti flašu šampanjca,
kutiju Sultana cigareta i dva koktela.
Kada ćemo biti zajedno?
Previše si popio. MIslim da je vreme da krenem.
Večeras. -Ne večeras. Večeras sam umorna.
Večeras.
Dobro. Samo mi pusti ruku.
Hej, koji ti je broj kabine?
Broj 14.
Mislio sam da si završila sa tom cicijom.
Imam ja neke druge, zanimljive planove za tu ciciju.
Rekla sam mu broj kabine one drčne američke kučke, gospođe Treadwell.
Mislim da si poludeo.
Malo sam se raspitao. Dozvolili bi mi da ostanem na ostrvu.
Mogao bi da se pobrinem za nju.
Shvatam šta osećaš, shvatam da je bespomoćna.
Ali, odričeš se svega. -Čega bih se ja to odrekao?
Čega bih se odrekao? -Svog života!
Mog života. Moj život su obaveze.
Obaveze prema nečemu što mi ništa ne znači.
Ova žena, tamo, u onoj kabini, ona mi nešto znači.
Zvuči čudno, ali, ona je jedina istinska stvar koja mi se ikad dogodila.
Čuo si već za brodske romanse, je l' da?
Rasplakala ti se na ramenu i ti si pao na to.
Ja to vidim, ako ti ne vidiš. Njoj su samo njene injekcije.
Ti joj ne trebaš. -Možda je tako.
Ako je tako...
Kad sam imao srčani napad, imao sam i jedan san.
Možeš pričati o smrti koliko god hoćeš, video sam je mnogo puta, kao doktor.
Ali, nikad ne znaš kako to izgleda sve dok se to, za malo, tebi ne desi.
Sanjao sam da sam već umro.
Sanjao sam da sam u kovčegu. Oblivao me je hladan znoj.
Hteo sam da viknem, ''Ne mogu da umrem, nisam se naživeo!''
A ko jeste?
I sad misliš da je ova žena odgovor, Willie?
Takva žena. Sa svim onim kroz šta je prošla.
Videla je sve. Za nju više nema iznenađenja.
Čak i ako je to ljubav, Willie, ne možemo poreći da svaka ljubav ima kraj.
Više nisi mlada, gospođo Threadwell.
Nisi mlada već godinama.
Iza tih starih očiju krije se srce šesnaestogodišnjakinje.
Jadna budalo.
Da li je stvarno to privlačno muškarcima?
Pa.
Dušo...
Ti samo ne uspevaš da odrasteš.
Gospođa Treadwell iz Murray Hilla, Virginia.
A sad!
Mogla bi nokte na nogama da prelakiraš zelenim.
Ti dobro znaš kako se sve to završava, zar ne?
Samoćom.
Sedenjem u kafiću...
sa plaćenom pratnjom.
Pusti me.
Gospođo Treadwell.
Izvinite. Ona plesačica mi je rekla, ''Kabina broj 14''. Izvinite.
Izvinite.
Napolje.
Žao mi je, stvarno mi je žao. Nisam znao da...
Svinjo! -Hej, šta, do đavola...
Hajde. Napolje. Izlazi. Napolje!
Napolje.
Spavala si. -Znam.
Opet si jauknula.
Stvarno?
Šta je bilo?
Ništa.
Mora da je nešto. -Glupo je.
Reci mi.
Obećaj mi da se nećeš smejati.
Neću se smejati.
To je nešto što sam videla kad sam išla u Taxco. Samo sam videla, na trenutak iz autobusa.
Videla sam muškarca i ženu. Masa se okupila.
Teturali su se i njihali. Mislila sam da plešu.
Onda je muškarac podigao ruku u kojoj je držao dugačak nož.
Ženine grudi i stomak su bili izbodeni.
Krv je bila toliko gusta da joj se suknja lepila za noge.
Udarala ga je kamenom.
Nikad neću zaboraviti njihove poglede.
Bili su prepuni mržnje.
Izgledalo je kao da ih nešto čvrsto vezuje u toj njihovoj mržnji.
A onda su udarili opet.
Stalno sanjam to u nekim grotesknim varijacijama.
Večeras sam bila jedan od gledalaca, kao da sam bila na predstavi.
A onda se nešto dogodilo.
Šta se dogodilo? -Promenili su se učesnici.
Da?
Davide, to smo bili ti i ja.
Dobro veče, doktore.
Hvala vam što ste nas doveli kući, kapetane.
Hrana i smeštaj su bili izvanredni.
Došli su po mene?
Za mene, putovanje je gotovo.
Ovde imam preporuku...
koja bi ti mogla biti od koristi. Svaki doktor će je prihvatiti.
Uradio si sve što si mogao.
Dragi moj. Ljubavi moja.
Hajde jednom da se poljubimo u sred bela dana.
Zdravo.
Mislim da ćemo moći da stignemo u Bremerhaven do četvrtka ujutru.
Willie, piješ moj najbolji konjak.
Nije da mi je stalo, ali to nije ono što bi trebalo da radiš, zar ne?
Ne bi trebalo da piješ.
Znam da i dalje misliš na nju. Biće ona dobro.
Do sad, garantujem ti, već je našla nekoga da joj pomogne.
Žena poput nje uvek nađe nekog. -Zaveži!
Willie.
Nije dobro ovako se rasipati dobrim brendijem, Willie.
Kad samo pomislim na stvari kojih sam se nagledao na ovom brodu...
Strašne svireposti. Sujete.
I mi ovde pričamo o nekakvim vrednostima? Vrednosti ne postoje.
Naši životi se baziraju na đubretu.
Ona je pogledala u smetlište. I uradila je nešto povodom toga.
Mi smo inteligentni, civilizovani ljudi, koji izvršavaju sva naređenja.
Bez obzira kakva su ta naređenja.
Naš najglavniji zadatak u životu je kako da ne ispadnemo budale.
A, na kraju, ispadamo najveće budale od svih.
Zašto se nisam iskrcao?
Napred.
Gospodine doktore, Frau Lutz bi volela da vas vidi. Njena ćerka, Elsa, se ne oseća dobro.
Dolazim.
Nek idu do đavola, Willie. Odmori se malo ovde.
Ne izgledaš dobro. Pogledaj se samo na šta ličiš.
Baš kao što sam i mislila.
Dobro veče. -Dobro veče.
Zvali ste me? -Doktore, možete li dati Elsi purgativ.
Uzmite dve pilule pre nego što legnete.
Doktore, zar joj nećete izmeriti temperaturu?
Mislim da je pijan.
Skoro da mogu da vas čujem, ''Kakve sve ovo ima veze sa nama?''
Nikakve.