ПОМОЩ! СМАЛИХ СЕМЕЙСТВОТО
Бум! Буум!
Хей! Какво е това?
Чудовище, чудовище!
Хайде! Ужасно същество.
Чудовище, чудовище!
Не, Флай, ти не си чудовище.
Съжалявам.
Нела Дела. Баща ти у дома ли е вече?
Ти как мислиш? - Не.
Все още е в училище.
Здравей, Емилия. - Здравей, съседке.
Здравей! - Здрасти, Флай.
Какво намери там? - Може би ще ми помогнеш?
Така е по-добре. - Постави масата, моля.
Къде беше? - Ъ-ъ, да напазарувам.
През целият ден?
Ти не смяташ ли да ядеш?
Татко каза... - Че трябва да ме слушаш.
Постави ги на масата.
Къде е татко?
Блом.
Артър. - Това е катастрофа!
Издателят не иска да издава вече мои книги.
Моята 147-ма се продава лошо. - А останалите 146 добре ли са?
Не съвсем... на издателя са нужни бестселъри, нали?
Да... - А аз как ще живея?
Все още пишеш, виждам.
Нека да погледна, моля. Дай! - О, чакай! Не, не не...
Еми, най-красивата жена в света.
Как мога да спечеля доверието ти?
Къде да намеря ключа към сърцето ти?
Защо не я поканиш на кафе?
Аз? - Да, разбира се.
Здравейте.
За какво разговаря с този графоман?
Графоман? Артър Холидей е мой приятел, Нела Дела.
А приятелите винаги ще намерят време един за друг.
Не, виж. Вилиците отляво, а ножовете отдясно, Йоханес.
Досещам се, че утре ще съм отново детегледачка цял ден на малкия?
Но само не очаквай, че ще му помагам със съчиненията.
Трябва ли седим вкъщи без работа през всички коледните празници?
Без работа? Аз имам достатъчно работа, Нела Дела.
Йоханес, не е ли време да поработиш върху съчинението?
Работиш вече един час, Йоханес, а все още си в уводната част?
Не знам какво да пиша.
Въведението трябва да повиши интереса на читателя към материала.
Защо избра гръцката митология?
Защото ти каза така?
Йоханес.
Защото ми харесва Гръцката митология?
Харесва ми? Просто ей така?
Хайде, Йоханес, трябва да вярваш в това. Ако не ти, тогава кой?
Това е като с моите изследвания на историята на древните гърци и римляни.
Както и да е, всички трябва да вярват в нея.
Йоханес?
Аз не съм твой слуга.
Какво става? - Имаше едно джудже. В бюфета.
Това е невъзможно. - Виж!
Нищо. Навярно е била мишка.
Защо никога не ми вярвате? - Заради глупавите ти детинщини.
Нела Дела! - Честно, татко, кълна се.
Видях един малък... - Йоханес, фантазираш - това е добре,
...но гноми не съществуват. - Майка ми винаги казваше, че през нощта,
...когато всички спят, се случват чудеса. - Млъкни!
Може би това е било мишка.
Вероятно.
Хайде, време е за лягане.
Измий си зъбите.
Йоханес?
Помниш ли какво ти казах?
Помолих те да не говориш за мама. Просто не искам татко да е тъжен.
Става ли?
Флай!
Флай?
Успокой се, няма да те нараня.
Всичко е наред!
Аз съм Йоханес.
Йоханес?
Какво смешно име!
Ти как се казваш?
Аз съм Виплала. - Виплала...
И аз не съм джудже. - Добре, съжалявам.
А как попадна тук?
Пълзях, пълзях и пропълзях един много дълъг тунел,
тогава видях светлина, и се оказах тук.
Но когато дойде нощта, бях нападнат от едно космато чудовище.
Чудовище?
Това е нашата котка, Флай. Тя не би те докоснала.
Така беше! И й направих заклинание.
Ти, какво?
Направих й заклинание.
Това е, което умеят виплалите.
Добре, сега й направи разклинание.
Какво? - Искам си моята котка обратно.
Разбира се. Лесно е.
Не съм ли казвал, че понякога разклинанието не се получава?
Не. - Съжалявам...
Удобно ли ти е? - Да. Много.
Ти си най-добрият производител на легла.
Лека нощ. - Лека нощ.
Татко, не е ли време за училище. - А, да.
Татко! - Да.
Училището.
О, по дяволите, тръгвам!
Не забрави ли нещо? - Да забравя какво?
"Добър ден, Нела Дела!"
Да, добър ден, Нела Дела!
И на теб, татко.
Ставай, загубеняк!
Татко отиде да работи, така, че аз също тръгвам.
Тръгваш?
Имам среща с Лис и Пик, те мислят да покарат ски.
Ти както винаги искаш да си останеш вкъщи, сладки.
Виплала!
Каква вкусна лепкава кал!
Готов ли си?
Ох, ох, ох! Пари, пари!
Гениално.
Дай пет!
Йоханес!
Къде беше?
В града. Всички нормални хора заминават утре за празниците.
Какво има за вечеря?
Дявол да го вземе, татко. Пак не си направил вечеря.
Това е най-добрата пица в света.
Ние всички мислим така.
И татко и сестра ми, и...
И майка ти?
Мама също мислеше така.
Опитай, вкусна е.
Мирише страхотно. - Мирише страхотно? Аз няма да ям това.
Сладка кал.
Здравей! Добро момче!
Свърши си работата. - Флай!
Флай!
Загубила си Флай? - Да, вчера.
Не съм я виждала.
Флай, къде си, момче?
Флай!
Добро утро. Чао, скъпа. - Довиждане, татко.
Сбогом, съседе.
Флай!
Флай, къде си?
Ние сме тук, Флай!
Виплала, ставай.
Закуска в леглото в чест на Коледните празници.
Коледните празници?
Татко все още работи, но Нела Дела и аз бяхме свободени от училище.
Флай!
Флай, къде си? - Флай! Флай!
Ти смяташ ли да правиш разклинание на Флай?
Флай?
Направи разклинание!
Нали ти казвах, че понякога мога, а понякога не мога...
Ти можеш!
Хайде! Попрактикувай.
Направи разклинание и го върни обратно.
Има малък проблем. - Трябва да вярваш в себе си.
Хайде, направи го.
Просто опитай.
Нали ти казах, че...
Йоханес, ела тук.
Ако не побързаме, ще останем без коледна елха.
Флай?
Флай!
Какво направи с нея? - Нищо.
Нищо? А това какво е?
Ти луд ли си?
Здравей!
Хм, страхувам се, че това направих аз.
Извинете.
Гном... - Не, казвам се Виплала.
Виплала знае магии.
Заклинания.
Е...
Използвай твоето вълшебство. - Правилно е да се каже "заклинание".
Аз още не съм Ви казал...
Засега той може само да прави заклинания, но не може обратното.
Това беше един паяк.
Мърдай, загубеняко!
Виж какво, защо тя е винаги такава... - Каква? Глупава?
Там, откъдето идвам аз, наричат това "темпераментна".
Поздравления за покупката, уважаема. - Благодаря.
Защо толкова малка? - За 20 евро по-голяма не дават.
Може би аз... - Не, никакви магии повече.
По-бързо...
Здравейте, Нела Дела, Йоханес.
Едва я удържам вече... - Давай, почти пристигнахме.
Това е джудже! - Аз не съм джудже.
Значи, те наистина съществуват.
Не, Виплала!
Направи му разклинание!
Понякога мога... - Размагьосай го!
...а понякога не мога. - Размагьосай го!
Не, Нела Дела, не. - Виплала!
Съжалявам...
Хайде, Нела Дела, трябва да украсим коледната елха.
Къде е татко? Когато се върне, ще му разкажа всичко.
Не. Татко не вярва в джуджета.
Аз не съм джудже, аз... - Виплала. Да, знаем.
Виплала - нашата тайна.
Ако му кажеш, и аз ще му кажа нещо. - Например?
Че ти никога не седиш с мен. - Да. Това е вярно.
Артър.
Знаеш ли нещо за това, Блом? - Не.
Това е интересна идея, но защо точно пред нашия вход?
Това е Артър Холидей, известен поет. Познаваш ли произведенията му?
Да. - Разбира се, кой ли не ги знае?
Получило се е не много добре.
В живота, той е много по-обаятелен.
Аз съм фен на Артър, но това може би е твърде много.
А как това се пови тук?
Сега ще разбера.
Артър!
В момента не мога да отговоря на Вашето обаждане.
Оставете съобщение след сигнала,
и аз ще Ви отговоря възможно най-скоро.
Артър, статуята, разбира се, е много правдоподобна,
но защо е точно пред вратата ми? Знаеш ли нещо за това?
Артър, обади ми се като се върнеш, става ли?
Има нещо, което получих по време на работа.
Коледна изненада?
Не, много по-хубаво!
Пристигнахме ли вече? - Не.
Далеко ли е много? - Не съвсем, потърпи.
Кажи ми, какво остави на това джудже. - Аз не съм джудже!
Какво каза? - Че той не е джудже.
Просто страхотно: Вкаменен поет, вкаменена котка.
Това с поета е доста забавно.
Но аз си искам Флай обратно.
Не изоставайте, деца.
Воала. Истински ресторант. - Това не е прекалено шик?
Дадоха ми чек.
По-добре да си накупим от бързо хранене? - Да, или суши?
Уау! Това "Роял Палас" ли е? - Шшт.
Е?
Готови ли сте да направите избор?
За мен картофки и хамбургер.
Моля? - Извинете, какво?
За мен същото.
Тук не предлагаме пържени картофки и хамбургери.
А суши? - Не, разбира се, не.
Мога да Ви предложа меню сююрприз?
Да, разбира се. Какво означава това?
Воала! Ле витр спесиал де клер нумеро а.
A... а. Добре. Стриди.
Приятен апетит.
Хайде, деца, без детинщини.
Старая се, не виждаш ли? - Добре.
Вкусно ли е?
Йоханес.
Точно така.
Казвах ти!
Мамо, татко. Хамбургери. Аз също искам!
Пардон...
Носенето на собствена храна е забранено. - Не разбирам, как...
Принуден съм да ви помоля, да напуснете незабавно заведението.
Това е някаква грешка Аз действително не зная...
Пуснете ни!
Ало!
Не сме направили нищо лошо. Ние сме честни хора.
Моля, пуснете ни.
Татко? - Какво?
Здравейте!
Всичко ще обясня.
Татко? Това е Виплала.
Здравейте.
...И затова, аз омагьосах стридите.
Невероятно.
Да, аз съм майстор на храната.
Така, значи това джудже... - Не, той не е джудже.
...това джудже разруши репутацията ми. Невероятно!
Никога повече няма да мога да се появя тук.
Е, и какво? Тук дори нямат пържени картофки.
Ще изготвят доклад, ще ме уволнят,
...и ще загубя вас, деца. - Добре, татко, не преувеличавай.
И всичко това заради теб!
Татко, внимателно. Той умее да заклева.
Хей. Това се нарича "заклинание".
Те носеха собствена храна...
Заклиняй, омагьосвай, прави каквото щеш, но ни махни оттук!
Ето ги и тях...
Няма никой. - Вратата заключена ли беше?
- Да, самият аз я заключих. - Така, а къде са те?
Не може да се арестува този, който го няма.
Не, не, почакайте. Може би се крият някъде.
Точно така! Там. Зад самозалепващата се лента.
Хайде. Елате тук.
Хей! Заклещих се тук. Помогнете ми.
Извинете.
Измъкнахме се от тази каша. Браво, Вип-ла-ла-ла, ла.
Признавам те.
Добре, сега снеми заклинанието. - Не, татко!
Не? Защо не? Искам да бъда отново голям. Хайде, махни заклинанието.
Не! - Какво има?
Отмени заклинанието, хайде.
Мога да опитам. - Да опиташ?
Той може да омагьосва в една посока. - Да омагьосва в една посока?
Хайде. - Помниш ли статуята на Холидей...
Да. - Това не е статуя.
Това е...
Артър Холидей... Моят приятел...
Пазете се!
Слушай, Виплала...
Гладен съм, студено ми е и искам да се върна в дома в нормален размер.
А съществуват ли други Виплали? - Да.
И... умеят да снемат заклинания от хора?
Да. Е... само ако са взели изпита.
Значи... - Отиваме в земята на Виплалите,
където друг Виплала ще снеме заклинанието.
Не, това е невъзможно.
Там всичко е много малко.
Ние също сега сме много малки. - Да.
Така, да тръгнем да търсим друг Виплала?
Виплала. Ти ни вкара в тази каша, сега ти ни извади от нея.
Кажи ми, къде е земята на Виплала?
Виплала!
В края на един много дълъг тунел, който започва...
В нашия бюфет!
Да. - Отлично. Тръгваме незабавно към дома.
Деца, не толкова бързо!
Хайде, татко, остана малко. - Почти сме там.
Просто така?
Аз повече не мога.
Изглежда, че колкото сме по-малки толкова по-бързо ще замръзнем.
Скаридни бисквити. Печени.
Храна. - Успокойте се, момчета.
Татко, ние почти не ядохме. Стридите съвсем не са храна.
Деца, не може да крадете, това е лошо.
Ти каза "скаридни бисквити"?
Виплала...
Буден ли си?
Заради мен вие станахте малки.
А на мен ми харесва. Много ми харесва.
Ей, утре ще сме у дома.
Ти ще пролазиш тунела и ще доведеш друг Виплала.
Ти не искаш да се прибереш у дома?
Избягал ли си?
Това беше вечер на Голямото изпитание.
Необходимо беше да покажа на Съвета, че владея заклинанията.
Но понякога аз не мога... - А понякога можеш.
Аз ли ти казах това? - Не само веднъж...
Аз наистина не мога да се върна в земята на Виплала.
Честно казано.
Бабо, виж: трохи. Отново на мишката.
Мишки, мишки. При баба има мишки.
Минг, спри. Иди да играеш в стаята. - Добре.
Заклинание? - Не, Виплала.
Аз какво ти казвах? Не прави вече заклинания на хората.
Това наистина е статуята на поета Артър Холидей.
Заради нея тук е налице тежка транспотна ситуация.
Никой не знае откъде тази статуя внезапно се е появила тук.
Бабо, където батериите?
При теб, в кутията. - Не, няма ги там.
Можете ли да разкажете, как тя се е озовала тук?
Тя се появява внезапно от нищото. Нещо подобно.
Самия поет често седеше на пейката, която се намира там отвън.
А къде изчезна Артър Холидей? Това до момента остава загадка.
Със сигурност може да се каже само, че това е неговата статуя.
Анонимният скулптор е помолен да се разкрие.
Анонимният скулптор...
В противен случай, градаската управа ще бъде принудена да унищожи статуята.
Не!
Отивам вкъщи, Артър има нужда от нас.
Не, татко! Не!
Не!
Какво правиш?
Татко!
Внимателно!
Татко!
Помощ. Помощ.
Хей, Минг! Не играй с колата в магазина.
Йоханес, ти какво... - Дръж се, татко!
Татко, татко! Добре ли си? - Татко!
Насам! Избутайте го!
Бутайте! - Хайде, татко, хайде!
Не рискувай вече така глупаво, татко.
Съвет: малките хора трябва да бъдат по-предпазливи, отколкото...
Така ли? Голямо благодаря!
ОТРОВА ЗА ПЛЪХОВЕ ДА СЕ ДЪРЖИ ДАЛЕЧ ОТ ДЕЦА
Тук е много опасно. Трябва да се махнем оттук.
Престани. Играй с колата на улицата. - Извинявай.
Йо! Хей!
Ку-ку! Ку-ку!
Хей, Минг! Спри веднага! - Аз почти го хванах, бабо.
Моята кола, той ми взе колата. - Млъкни, Минг.
Но това малко човече открадна моята кола!
Това е ръката ми.
После ще я докачим, да вървим, ще ти дам нещо вкусничко.
А сега какво, Виплала?
Прибираме се вкъщи, Виплала!
Чудесна идея!
Благодаря, Нела Дела, но това е идея на по-малкия ти брат.
Яко го иамисли, по-малкия ми брат.
Най-умният малък човек, знаех си. - Разбира се, той ми е брат.
Внимавай!
Бунището!
Татко, остави го. Татко!
Самозваният магьосник не умее да управлява!
Татко, остави го.
Виплала, караш в грешната посока.
Виплала!
Внимавай!
Да тръгваме!
Рано или късно трябва да се срещнем. Бело, млъкни!
Не, с кучето съм.
Махай се!
Бело!
Какво правиш?
Не, това не е твоята кола.
Ето го! - Помощ!
Бело, слушай, не! Не!
Помощ!
Хайде, татко.
Ръката ми.
Не изглежда много добре. Трябва да го закараме в болница.
Добре.
Какво е това 'болница'?
Всичко ще бъде наред, татко. - По-бързо!
Бабс. - Да, д-р Винк.
Проверете дали Лотие е яла нещо днес. Започваме да се тревожим.
Лотие? - Малкото момиче от стая 203.
Трябва да отидем в стая 203. - Стая 203? Защо?
Там има едно малко момиче. - Тя може да ни помогне.
Възрастните няма да ни разберат.
Хайде, след количката. - О, не...
Кола играчка!
Да, мамо.
Не, мамо.
Да, мамо.
Донесох обяд. - Чао, мамо.
Подносът да остане празен, нали?
Молба на д-р Винк.
Да.
Идваме с мир.
Виплала!
Той няма да те докосне. Честно.
Имаме работа за теб.
Четири кукли, четири живи кукли.
Ние не сме кукли, обикновени хора сме.
Да, по голмина бяхме като хора, докато един тип...
Той умее да заклева. - Да прави "заклинания".
И вие завинаги ли ще останете толкова малки?
Надяваме се, не.
О, ръката ми!
Отиваме си у дома, но трябва първо да излекуваме ръката му.
Радвам се, че ме помоли да дойда, Лотие.
И виждам, че си изяла своя обяд. Браво.
Чувствам се добре, докторе.
Какво искаше да попиташ? - Ами, ъ-ъ...
Трябва да Ви кажа нещо, но никой не трябва да знае за това.
Това е част от работата на лекарите.
Какво се е случило? Нещо не е наред у дома?
Обещавате или не? - Да, обещавам.
Здравейте, докторе!
Ръката ми...
Хей, почакайте. Моля Ви. - Но Вие обещахте!
Д-р Винк? - Да.
Имам нужда от лупа. - Лупа?
Да, и назначние за рентген. И никакви "защо".
Това е най-малката фрактура, която някога съм виждал.
А сега какво, докторе?
Добър вечер.
Властите на Амстердам са все още в неведение
относно произхода на статуята на Артър Холидей.
Изчезването на поета...
Добре, деца. Нахранете се добре, и след това поспете.
Утре на разсъмване... - Шшт.
Внезапната поява на огромната статуя предизвика вълнение.
Продажбите на произведенията на Холодей се увеличиха многократно.
Низвестно e как статучта се е появила тук превръщайки се в място за поклонение.
...ключовете към Вашето сърце.
Аз отъждествявам себе си с героинята от неговите творби.
Това, като че ли е писано за мен. - И докато феновете му тук са неутешими,
транспортния хаос причинен от тези събития, безспокои градския съвет.
Г-н Ван Влит, общински служител.
Да, прав сте.
Тъй като анонимият скулптор не се появи,
ще бъдем принудени да разрушим статуята.
И тези действия ще започнат утре.
Артър, прочела съм всичките ти 47 книги
и сега ми стана много ясно. Моля те, върни се.
Бедната Емилия! - Бедният Артър, трябваше да кажеш.
Те смятат да го разрушат, и ние... Какво можем да направим?
Татко. Нека да отидем там.
Виплала може да... - Този фалшив заклинател?
Той създаде достатъчно проблеми вече. - Но татко, ние трябва да...
Не сега, Йоханес, ще отидем там на сутринта.
През нощта е твърде опасно. - Но може да закъснеем.
Ще отидем на сутринта!
Съжалявам!
Не... Съжалявам!
Не!
Ти също ли мислиш за Артър Холидей?
Да.
Трябва да му помогнем навреме. - Съгласен съм.
Аз тръгвам, ти ще дойдеш с мен.
А те? - Не, ти и аз.
Щом не искаш да търсиш друг Виплала, ще да направиш разклинание на Артър.
Но как?
Какво ще кажеш за пица?
По-бързо. Може би той е вече тук?
Не мога да вървя по-бързо.
Добре, постави ръце на стените и стъпвай като броя.
Едно, две, едно, две, едно, две...
Вашата поръчка, красавице. - Не разбирам.
Пица "Маргарита" за красивото момиче зад щанда.
Аз нищо не съм поръчвала. - Ето разписката.
Знаеш ли да четеш? - Да чета ли?
Това някаква шега ли е? - И още каква шега!
Просто плати за пицата. - Няма да плащам нищо.
Няма да изляза от тук, докато не платиш.
Казах вече: не, не съм поръчвала. - А аз казвам "да".
Аз казвам "не". - А аз казвам "да".
А аз казвам "не". Просто върнете пицата обратно, става ли?
Може би ти си поръчала пица?
Лотие?
Това не е смешно, Лотие.
Нела Дела.
Отидоха си.
Татко. Татко. - Какво?
Йоханес е отишъл. - Йоханес?
Мисля, че те са поръчали пицата. - Какво?
Вече казах: Сега е тъмно, и ние сме много малки.
Трябва да се държим заедно, винаги да се държим заедно.
Лотие!
Ало?
Те казват, че нищо не са поръчвали.
Да, добре.
Спри! Г-н разносвач на пици!
Значи Вие сте поръчала пица?
Ето, моля... - Да.
По дяволите! - По дяволите?
Пица "Маргарита". Единадесет евро.
Йоханес.
Йоханес!
Това не е, което аз поръчах. - Можете да видите разписката си.
Една пица "Маргарита".
Йоханес?
Йоханес, какво правиш?
Скачай бързо. Аз ще те хвана.
Хайде! - Сега, сега, почакай малко.
Хайде, Йоханес, ние тримата трябва да се държим заедно каквото и да става.
Обещах това на майка ти.
Татко. - Чакай.
Няма да те пусна да отидеш отново.
Толкова ме беше страх... уплаших се, че мога да те изгубя.
Какво правиш?
Сега е посреднощ, Лотие.
Лотие?
Това не е смешно Лотие, върви в леглото.
Татко. Всичко е наред!
Искахме да... той не може да направи това сам.
Йоханес, Йоханес, успокой се. - Всичко е по моя вина, татко.
Какво точно планирахте?
Поръчахме пица.
От пицарията на ъгъла на къщата. - Защо?
Това е най-бързият път за дома.
Разумно.
Виплала и аз искахме по-бързо се върнем у дома.
За да спасим Артър Холидей.
Само той може да направи това.
Досега той създаваше само проблеми. - Не само.
Точно така.
Той може да го направи, ако не му се казва, че не може.
Вярно е, когато постоянно укоряват някого в грешки, той губи увереност.
Но ти точно така постъпваш с мен.
Глупости.
Наистина ли?
Вярно е, татко.
Йоханес.
Планът ни е да отидем вкъщи.
Да се върнем бързо, и ще видите, че Виплала ни чака там.
Той е много умен дребосък.
А ако той не е вкъщи... - Тогава ще трябва да го търсим.
Но татко, няма да успеем.
Няма да стигнем навреме.
Такси.
Чудесно!
Виплала, не мога да повярвам, че ще си бъдем у дома.
Погледнете! Паметникът на площад Дам.
Добре, полетяхме, Виплала. Не трябва повече да спираме.
Като стигнем у дома, ще преминем през тунела
до земята на Виплала и ще намерим друг Виплала
който да махне заклинанието от Артър Холидей.
Но това не е нашият дом.
Атлас.
Кралският дворец.
Какво се е случило Виплала?
Съществува ли земята Виплала? - Не.
Да, съществува.
Но в моята земя никой не...
Не успях да се справя.
Направих грешно заклинание на Големия тест.
Всички ми се изсмяха, Ядосах се...
Превърна всички в камъни?
След което не могъл да махнеш заклинанието?
Аз ще остана тук.
И повече няма да правя заклинания. - Хей, хей!
Но ние не може завинаги да останем малки, Виплала.
Хей! Хей! Хей! Върни се!
Фенове на Холидей, благодарение на вас,
Холидей е по-популярен от всякога.
Книгите с негови стихове оглавяват
списъците с бестселъри в книжарниците на цялата страна.
Артър трябва да остане!
Артър трябва да остане! Артър...
Ти превърна в камъни приятелят ми и моята котка.
Можа да ни намалиш, а след това не можа да ни увеличиш.
А сега сме върху най-високата сграда в Амстердам...
Татко, не преувеличавай. - Аз преувеличавам?
Моят скъп приятел Артър Холидей скоро ще бъде разрушен.
А нашият Виплала е просто капризен...
Татко, не прави това!
Спри, татко!
Къш! Махайте се!
Глупави гълъби.
Тази небесна сфера е дяволски тежка.
Здравейте, хора. - Атлас ли е, да?
Ти си прав, приятелю.
Ще бъдеш ли така любезен, да ме почешеш по гърба?
По-горе. Малко наляво...
О, да-да, тук.
Прекрасно чувство.
Сърбеше ме там през последните 200 години.
Знаеш ли кое е забавното?
Гледах ви как ходите долу и си мислех "Тези пък колко са малки!"
Сега ви виждам отблизо, а вие, момчета, сте също така малки.
Обикновено сме много по-високи.
Беше ми приятно.
А тази топка си е все така тежка.
Но все някой трябва да върши това.
Как се справяте?
Нон когитаре, сед фацере. /латински/
Какво каза?
Нон когитаре, сед фацере.
Не се колебай, а го направи.
Няма да купувам тази глупост.
Аз не съм малък, а статуята не е жива.
Връщам у дома. Веднага. - Не, татко, Стой тук.
Не се колебай, а го направи...
Татко!
Не! - Татко, дръж се!
Дръжте ме!
Помощ! - Виплала, помогни!
Вижте! Ние сме отново големи!
Аз съм голям.
Виплала, знаех, че можеш.
Виплала?
Не се колебай, а го направи.
Погледнете! Кралят.
Усмихнете се и помахайте.
Не толкова бързо, деца.
Пуснете ме!
Артър, върни се!
Чакайте! Стоп!
Това е Артър Холидей, не е статуя. Честно ви казвам.
Трябва да му повярвате. Това наистина е Артър Холидей.
Артър?
Една целувка може да го върне. - Само в приказките става...
А Вие все пак опитайте.
О, Артър, толкова скучаех без теб.
Без мен? - Да, без теб, Артър...
...авторът на всички тези прекрасни стихове.
Така хубаво е да чуя това от теб.
Яко, а?
Искам да ви кажа, деца... че...
че сте най-добрите деца в целия свят.
Раз, два, скок.
Лека нощ, деца.
Научих се да правя заклинания и да ги махам.
Ако успееш да се върнеш, идвай при нас, моля те.
Благодаря.
Без теб нямаше да мога... - Не е вярно.
Трябва да вярваш в себе си. - Ти също.
Довиждане, момиче Нела Дела.
Довиждане, татко.
Сбогом, момче.
Той поиска да се върне... - У дома.
Да, разбира се, всички ние го искаме.
Той е вкъщи!
Три, две, едно... да!
Превод и субтитри: Magyp_Ta6ak