Haide!
PODUL DORYO
Ce bine e!
Următorul!
Kousei! Sari!
Mai bine nu.
O să sari, dacă ești bărbat!
O să-ți schimbe lumea cu totul.
Dar am o lecție de făcut.
FURIOASĂ
Mama o să țipe la mine.
Săritură în spate de pe umeri!
Tsubaki?
Kousei?
Nu știe să înoate.
Kousei!
Și-a revenit!
Kousei!
Mai vreau!
Acum nu mai poate fără asta!
Kao, am venit să-ți facem o vizită...
- Ceafa ei! - Nu știți să ciocăniți?
Ce piele albă are!
Ștergeți amintirea aia!
Ce șoc!
N-o să mai pot fi mireasa nimănui!
SPITALUL UNIVERSITAR TOTSUHARA
Chiar ne-ai surprins cu internarea asta.
Tata exagerează foarte tare.
Am venit doar pentru analize de rutină, ca să ne liniștim.
Ai mai leșinat vreodată așa?
E prima dată.
Mereu am fost un pic anemică.
E o ocazie bună să fac teste amănunțite.
Cred că m-am forțat prea mult.
Am exersat mult la vioară...
Nu mai spun că alergam toată săptămâna după dl Artist-al-Evadărilor!
Stresul de a nu putea repeta împreună și tot restul.
Așa e!
E numai vina ta!
Așa e!
N-am reușit să ajungem în etapa următoare.
Nemaivăzut.
Incident după incident.
A fost ușor să fim descalificați.
Ineligibili.
Recital întrerupt.
Cel mai urât scenariu cu putință.
Numai din vina mea.
Nu ai rostit nicio vorbă de reproș.
Să mergem!
Nu vrem să deranjăm.
Ce? O să-mi petrec noaptea aici.
Bine, Kao, ne vedem la școală!
- Rămân aici! - Pa!
Îmi petrec noaptea aici!
- N-ai cum! - Hei...
Ai mai cântat la pian?
Ar fi fost mult mai ușor dacă s-ar fi rățoit la mine.
Nu, n-am mai cântat.
De ce?
Parcă n-aș avea de oferit decât cântecele mele la pian.
Și ăsta e un lucru rău?
Crezi că vei putea să uiți?
Cer noros...
Pare că va ploua, nu?
Repede! Nu ești acolo?
Despre ce ai vorbit cu Kao?
Poftim? Despre nimic important.
Atunci, ai putea să-mi spui.
Keiko? Sunt Watari. Da.
E cam târziu, dar vrei să ieșim?
Oare cântatul la pian e tot ce am de oferit?
Luăm ceva de mâncare?
Nu, nicidecum.
Ești înzestrat cu multe calități, Kousei.
De exemplu...
Uită-te la cer!
O rază de soare.
Crezi că vei putea să uiți?
Ai văzut cum am tras la poartă?
Era să fac infarct!
Ce-i aia?
Îi trimit asta lui Kaori.
Să trecem mâine pe la spital.
Am auzit că o externează poimâine.
Să-i luăm un cadou, în drum spre ea.
Deci îi știe deja adresa de e-mail.
Pun pariu că o să-i placă mult.
Eu nu vin. Ar trebui să te duci singur, Watari.
Eu m-aș simți stingher.
Eu sunt cel din cauza căruia ea a eșuat la concurs.
În plus...
Dar... tu erai punctul ei de sprijin,
Kousei.
Asta, numai pentru că eu sunt singurul care cântă la pian.
Asta e tot. Nu există alt motiv.
Știu asta, dar chiar și așa...
Știu, dar cui îi pasă?
Nu te sfii din cauza mea! Să mergem împreună!
Poate o vedem iar goală!
Watari! Căpitanul n-ar trebui să tragă chiulul!
Scuze!
Fii atent ce mișcări impresionante am!
Cineva e foarte entuziasmat.
Să știi!
Turneul final e pe cale să înceapă.
În plus, după ce am văzut acel spectacol, cum să nu fiu plin de entuziasm?
Felul în care v-ați prezentat atunci
mi s-a întipărit în minte. N-o să uit niciodată!
Crezi că vei putea să uiți?
Pianul e doar o parte din tine. În acel moment însă, fără îndoială...
pianul era totul pentru tine.
Iar tu încerci să îndepărtezi asta cu forța.
E ca și cum ți-ai smulge membrele.
De aceea, durerea ți se pare insuportabilă.
Suferi enorm.
Suferința ți se pare insuportabilă. Asta văd pe chipul tău.
Crezi că vei putea să uiți?
Nu, nici gând!
Fiindcă amândoi trăim pentru acel moment.
Bravo!
Ați cântat excelent, duo de gimnaziu!
Extraordinar!
Bis!
Pentru că ești muzician, ca și mine.
Bravo, pianistule!
Nemaivăzut. Incident după incident.
Chiar și așa, cei de aici nu ne vor uita niciodată.
Eu nu voi uita.
Nu voi uita nici moartă!
Mulțumesc.
Totul e datorită ție.
Pentru că tu m-ai acompaniat.
Fiindcă ai cântat la pian pentru mine.
Îți mulțumesc, Kousei Arima.
E nemiloasă.
Privirea aceea neclintită...
Chiar și în spate fiind,
nu mă lasă să renunț.
Susține-mă, te rog!
Cel care era susținut...
eram eu.
Îți mulțumesc.
Îți mulțumesc!
Așadar... am leșinat din nou.
Prima!
Punct înscris!
Ce naiba a fost asta? Tsubaki!
Ura!
Cei mici sunt atât de veseli!
Chiar dacă apa e încă rece.
Da, însă tu săreai tot timpul de pe Podul Curajului.
Ca să nu mai spun că mereu îl aruncai pe Arima de pe el.
Kousei!
Nu era mare lucru!
Și Kousei se amuza pe tema asta.
Eu n-aș spune că nu era mare lucru.
Sigur nu era.
Sunt convinsă de asta.
S-a întâmplat ceva între tine și Arima?
Nimic! Nu spune asemenea lucruri ciudate!
Bine, atunci.
Veselia ta e singurul lucru care te salvează.
Ieri și azi însă, parcă n-ai fost în apele tale.Tsubaki...
ai ochii înnourați.
Ia te uită! Sunt chiar Kashiwagi și Tsubaki!
Ce coincidență!
Salut, Saito!
Nu ne-am văzut de mult.
Ia uite ce uniformă!
Acum e licean!
Nu ne-am mai văzut de la absolvire.
Iar faci prăpăd în ligă, ca de obicei?
Sunt pe val! Dar tu?
E greu să fiu din nou boboc. Doar fac comisioane.
Dacă m-ar lăsa să joc pe post de inter, aș fi cel mai bun.
Fostul căpitan al echipei noastre de baseball.
Foarte sexy, de încredere, băiatul la care visau toate fetele.
Complet diferit de altul pe care îl știu.
O simplă marionetă,
pe care nu te poți baza.
Nu e genul de bărbat ideal.
E în ordine.
Chiar știu despre Kousei că are multe calități,
în afară de pasiunea pentru pian.
Pare că va ploua, nu?
Cer noros...
Ai ochii înnourați.
E în ordine.
Atunci, de ce nu mă simt deloc în largul meu?
Tsubaki!
Da.
N-a fost deloc o coincidență.
Fostul căpitan al echipei noastre de baseball.
Foarte sexy, de încredere,
băiatul la care visau toate fetele.
Și eu visam la el.
Dar n-am fost în stare să-i spun asta.
Iubirea mea s-a topit odată cu zăpada, în ziua absolvirii, și totul s-a terminat.
O astfel de iubire credeam eu că era.
Sunt fericită. Foarte fericită.
Vorbesc foarte serios, bine?
Totuși, de ce inima mea nu tresaltă?
Dacă asta se întâmpla în preajma absolvirii,
sunt sigură că sufletul îmi strălucea precum cerul înstelat iarna.
Deci a ieșit din spital.
Bine.
Nu înțelege greșit!
Doar avea nevoie de un acompaniator.
Hop...
De parcă ai înțelege perfect ceea ce simt...
Sari!
Hop!
Întotdeauna, din senin...
Hop!
Sari!
...apari, pur și simplu.
Bună!
Ce faci?
Nu se vede?
Joc șotronul.
A spus că așteaptă pe cineva.
Da.
Aștept.
- Haide! - De ce ții mâna întinsă?
Cadoul meu, fiindcă am ieșit din spital. Îl iau acum.
Nu mi-ai luat cadou?!
Ce urât din partea ta! Watari mi-a dat flori.
Și tu ești ăla care mi-a dat recitalul peste cap!
Eu voiam să câștig tot!
Mincinoaso!
Nu face femeile să plângă!
De-asta sunt băieții proști.
Bine! O să fac ceva pentru tine!
Faci orice îți cer?
Sigur.
Orice-ar fi?
Orice-ar fi.
- Ura! - Știam eu.
Ce-ar trebui să cer?
Știu!
Înscrie-te la un concurs de pian!
E rândul tău acum.
În niciun caz nu pot face asta.
De ce? Cântai frumos.
Încă ți-e teamă?
Și din nou privești în jos!
Tuturor ne e teamă, știi...
să urcăm pe scenă.
Poate că vei greși.
Poate că vei fi respins categoric.
Chiar și așa, strângi din dinți și tot urci pe scenă.
Ceva ne forțează, ne determină să cântăm.
Și tu simți la fel?
Tot ce spui și faci... Totul strălucește atât de puternic!
Mă orbește și sunt nevoit să închid ochii.
Sunt un tip care și-a aruncat prețioasa partitură.
Nu merit să fiu artist.
Am cântat din toate puterile fiindcă voiam să te faci bine, mamă.
Sunt atâția muzicieni care fac asta! Sunt sigură.
Unii gândesc: „Nu mai suport!” Sau: „Eu renunț, cântă tu!”
Totuși, ridici partitura și te așezi iar în fața ei.
Astfel...
ia naștere cea mai frumoasă minciună.
Avem doar 14 ani, știi?
Să ne adunăm forțele și să ne lansăm!
Așa!
S-a lansat bomba!
A supraviețuit!
A fost înfricoșător!
Ce bine e! Mereu am vrut să încerc asta!
Tot ce spui și tot ce faci...
Totul strălucește atât de puternic!
Mă orbește și sunt nevoit să închid ochii.
Dar nu-mi pot înfrâna dorința de a fi ca tine.
Crezi că vei putea să uiți?
Acel moment când muzica mea i-a mișcat.
Sari! O să-ți schimbe lumea cu totul!
N-am cum să uit vreodată așa ceva!
Ce? Nu se poate.
Domnule!
Iată-te!
Înfricoșător!
N-am cum să uit vreodată.
Pentru că... sunt muzician,
ca și tine.
Unde-ți sunt ochelarii?
EPISODUL 5 CER NOROS
EPISODUL 6 ÎN DRUM SPRE CASĂ
Subtitrarea: Clara Petrișor