EN ORIGINALDOKUMENTAR FRA NETFLIX
Ikke gjør det jeg har gjort.
Du får bare fiender.
Vil du overvinne motgang? Jeg vet ikke.
Er du mentalt tøff? Jeg vet ikke.
Vil du være som meg? Det er ingen vits. Du er ikke meg.
Hvis du virkelig vil være som meg og gjøre det jeg har gjort...
...vær forberedt.
Jeg tror at hvis Nico laget en film, ville den hatt flere deler enn Harry Potter.
Eller den kunne vært som Star Wars.
Slutten er begynnelsen, men begynnelsen er egentlig ikke slutten.
Han scoret igjen!
Anelka er gjennom!
Bra... "Le Che."
-Le Che. -Le Che.
Han er en kar med integritet. Han tar seg av deg. Han er pålitelig.
Dette er 17-åringen som skaper oppstyr i fotballen.
Nicolas Anelka er nesten den glemte fotballspilleren.
Nico skiller seg ut. Man elsker eller hater ham.
Nico er ingen engel når han ikke vil være en engel.
En usportslig gest fra Anelka.
Han sa: "Han må ned på knærne for meg før jeg spiller for Frankrike igjen."
Nico vet ikke hvordan man er politisk korrekt.
Nicolas Anelka er utvist fra Frankrikes lag.
Hvis hendelsene er sanne, er de uakseptable.
Når du kjenner ham, og han blir anklaget for alt det, blir man rasende,
for han er det motsatte av det de sier.
Champions League? Her er den.
Nico er som en storebror. Han har alltid veiledet meg.
Det er alle utskeielsene i samfunnet vårt: penger, individualisme...
For meg snakker vi om en av de største spissene i historien.
Dette ser bra ut. Han er fri...
-Å, du store tid! -For et mål!
Nico, faen...
DUBAI DE FORENTE ARABISKE EMIRATER
Går det bra, gutt? Tiden er inne.
Det er på tide å gå på skolen.
Bra.
Godt jobbet.
Kais, det er på tide.
Det er på tide. Ok?
Jeg sa aldri at jeg pensjonerte meg. For hvem bryr seg?
Det er ikke viktig.
Det har vært 20 år med fotball. Det er på tide.
Vær så god.
Jeg hadde muligheten til å fortsette å spille...
...men da måtte jeg vært langt borte fra familien min igjen.
Jeg begynte til slutt å tenke: "Nei, jeg er glad for dette.
Livet er fint. Familien min er her, det er barna mine også.
Jeg vil se dem vokse opp og ha et rolig liv."
Nico hadde alltid sagt til meg: "Den dagen jeg slutter å spille,
vil jeg at vi skal bo i Dubai, for jeg føler meg bra der.
Det er sol. Folkene er kule."
Vi elsker å tilbringe tid hjemme med barna, som en familie.
Der, gutt.
-Det er på tide. -Vi drar.
Når man er på slutten av karrieren, innser man hva man har gjort.
Enten er du stolt eller tenker:
"Jeg har oppført meg som et offer, som en sau i 20 år."
Noe jeg ikke egentlig ønsket å tenke. Eller gjøre.
Foreldrene mine jobbet i offentlig sektor. Mor jobbet på Rambouillet skole.
Faren min jobbet i Versailles LEA. Vi var ikke fattige.
Men vi var ikke rike heller, så... Foreldrene mine måtte jobbe hardt.
Ærlig talt hadde jeg en flott barndom. Jeg er stolt av å være fra en banlieue.
TRAPPES FRANKRIKE
Vi var sammen hele tiden. Ute, inne.
Det var også skolen. Filmer, musikk. Det var fotballkamper.
Vi var veldig gode venner. Vi gikk på skolen sammen. Han var i klassen min.
Her er banen. Dette er plenen.
Det var en gressplen hvor det alltid var en kamp. Vår egen Parc des Princes.
Jeg husker til og med kvelder da banen var frossen.
Vi bare: "Nå holder det. Vi drar hjem."
Man kunne ikke spille på den. Men han fortsatte. Han ville spille.
Alle spilte der. Store barn, små barn. Og Nico spilte med dem alle.
NICOLAS ANELKA SPILLER FOR FC TRAPPES
Jeg begynte å spille da jeg var åtte. Jeg var sammen med Karim og Sami.
De dro hjem, og jeg fortalte dem at jeg ikke bare ville være fotballspiller.
Jeg ville bli en stjerne.
Det var sprøtt. Overdrevet. Han kledde seg ut som fotballspiller i karneval.
Skjønner du hva jeg mener?
Jeg bare: "Bror, du må finne deg et annet kostyme." Nei. Fotballspiller.
Jeg kunne ikke være Zorro, så...
Jeg spilte fotball fordi jeg ville være som min storebror Claude.
Han var mitt forbilde. Jeg fulgte ham.
Og jeg ville gjøre det han gjorde da han var på den alderen.
Jeg vet ikke om hans kjærlighet for fotball kom fra meg.
Men jeg ville hjelpe ham med å utvikle seg,
å utvikle seg som spiller, å bli en stor spiller.
Han ønsket det sterkt og hadde talent, men han fikk ikke gjennombruddet jeg fikk
med prøvespill på Clairefontaine.
Jeg dro hjemmefra som 13-åring. Du er 10 nå, nesten 11.
Så tenk deg, om 2 1/2 år forlater du hjemmet. Du sover ikke her lenger.
Jeg dro til Clairefontaine.
-Hvem bodde du hos? -Jeg bodde i en...
Det var en slags treningsleir.
Det var en bygning med en masse 13-åringer, og vi bodde sammen.
INF er den beste av de beste. På den tiden var INF fotballakademiet.
Det er kanskje 500 gutter som vil inn på dette fotballakademiet.
Hvis du er en av de 23 som gjør det, betyr det at du har talent.
Kom igjen!
De plasserte 20 barn der inne.
De forteller dem at de skal bli profesjonelle fotballspillere.
Bortsett fra at av de 20 vil bare én eller to klare det.
Så det er som et jobbmarked.
Når man er på et akademi, er det krig.
Det er nådeløst. Du må slå vennene dine som er ute etter det samme.
Hvis du ikke er klar for det når du er 14, 15, 16...
...kan du ikke... Nei, jeg tror ikke du klarer det.
Kom igjen!
Gå og hjelp ham... Ja!
Jeg startet mitt andre år, han startet sitt første.
Når man er i kafeteriaen, snakker folk. "Han gutten i første året, han er god!"
Nico var så god at jeg ikke anså ham som lillebror.
Og jeg tror ikke han så meg som en storebror. Vi prøvde bare å hevde oss.
For meg var han den mest talentfulle. Han hadde en gave.
Men husk...
Man må være moden for det, som også er vanskelig når man er 13.
Det som slo meg, var faktisk forvandlingene.
Hver gang vi så ham igjen, så vi ham vokse opp og bli en toppidrettsutøver.
SOM 16-ÅRING SLUTTER ANELKA SEG TIL PSGS PROFFTROPP
Da jeg spilte for reservelaget, ble jeg med i profflaget.
Jeg var ikke proff, men jeg trente ofte med proffene,
som på den tiden inkluderte George Weah, Ginola,
Bravo, Bernard Lama... Det legendariske PSG-laget.
Han havnet i en klubb som hadde vunnet UEFAs cupvinnercup.
Ofte blir unge spillere som ham sendt ut for å herdes i middelmådige klubber,
men han sluttet seg veldig raskt til en av de beste klubbene i Europa.
Jeg kjente ikke den typen fotball, så jeg måtte lære på jobben.
Jeg fikk mye støtte fra Samir Amirèche.
Han trente med proffene som han ville gjort med vennene sine hjemme.
Han var avslappet, men han var god til å løpe med ballen.
Når man spiller med proffene, satser man alt. Det er stimulerende. Alle er gira.
Karene er i alderen 23 til 27, så man spiller mot veteranene.
Hvis du vil lykkes, kan du ikke tenke at folk er bedre enn deg.
Iblant hører jeg barna si: "Ja, han er bare helt fantastisk!"
De er sprø. De vil aldri klare det hvis de snakker sånn.
Jeg ville aldri sagt: "Den fyren er bedre enn meg."
Selv om han er det. Det er helt umulig.
PARIS FRANKRIKE
Med 20 minutter igjen settes Anelka inn for Loko.
Hvorfor fokusere på ham? Fordi PSG sier han er morgendagens stjerne.
Det er stort press. Alle ser på deg. Vennene dine ser på deg.
I dag er gutten min 16. Nico var på samme alder da han strålte på Parc des Princes.
Vi var så stolte.
FØRSTE PROFFMÅL
Da han slo igjennom på PSG, så jeg på i beundring.
Jeg så en fyr som var skarp, rask, smidig.
Forbløffet innså jeg at min venn var god nok til å spille på det nivået.
Han spilte med de store, og han var god nok.
En spiller som ham, som slår gjennom og har den modenheten så ung...
Fotballverdenen kommer åpenbart til å snakke om ham.
Jeg sendte speiderne mine for å se ham spille.
Han var en sånn spiller som vaket mellom juniorene og proffene.
Han følte seg kanskje litt undervurdert. Han var skuffet.
Jeg hentet ham inn, og jeg spurte ham:
"Vil du komme til Arsenal?" Han svarte: "Ja."
Fotball og Anelka-saken.
Dette er 17-åringen som lyser opp fransk fotball.
Han har nettopp signert for den engelske klubben Arsenal.
Uten å innse det har Anelka havnet i en alvorlig juridisk strid.
Etter franske regler må den 17 år gamle læregutten
signere sin første kontrakt med klubben som trente ham, PSG,
men hans folk og Arsenal hevder at Bosman-dommen
og fri bevegelighet for spillere i Europa fritar dem fra denne forpliktelsen.
Vi var litt bekymret fordi vi var de første til å...
...la oss si, trosse det franske fotballsystemet.
Fransk fotball holder sammen. Opplæringsstrukturen står på spill.
Saken er løst av ligaen og UEFA, så det blir ingen ny Anelka-sak.
Vi må løse dette raskt og finne de rettslige midlene
til å holde på juniorspillere til de er minst 22 eller 23.
Paris ville ikke la ham spille. Han sa: "Jeg fortjener å spille. Jeg er god nok."
Han var den første spilleren til å vise PSG fingeren.
Alle snakket om det.
Stjernen som var symbolet på PSGs treningsprogram, slengte døren igjen.
Han symboliserte Bosman-dommen.
Den frie bevegelsen av spillere og enkeltpersoner.
Han banet vei for ungdommer på akademier.
Så ja, de fikk ham til å betale for det fordi han var den første til å si:
"Jeg gjør hva jeg vil, og følger europeiske regler."
I hodet er jeg allerede i Arsenal. Jeg signerte der.
Jeg ville virkelig forlate PSG. Det er det ingen tvil om.
ANELKA DRAR TIL ARSENAL
Bare genier har sann selvtillit. Det er som malere. Van Gogh, sånne folk.
Hvis et geni ikke har selvtillit, kan han ikke uttrykke seg.
Det viser seg så klart i en holdning som kan virke hovmodig,
fordi du utfører kunsten din.
Folk som Thierry Henry var aldri fornøyde med seg selv.
Det viser også karakterstyrke å bare: "Ok, dere utelater meg?
Da kan jeg faktisk dra til England. Jeg er ung, men ikke redd."
Jeg ville være på lik linje med de andre spissene. Så jeg satset på det.
LONDON ENGLAND
Etter mer enn en måned med samtaler meldte 17-årige Nicolas Anelka
i går kveld overgang til den engelske klubben Arsenal.
Jeg husker at jeg tok Eurostar. Det var ikke lett.
Men det var et valg jeg hadde tatt, og jeg måtte stå for det.
Jeg hadde tatt valget om å dra til England. Og jeg kunne ikke snu.
Da han kom til Arsenal, sluttet han seg til en svært karismatisk gruppe spillere.
Man hadde den gamle skolen som Ian Wright, Ray Parlour og Tony Adams.
Dette er selveste Arsenal, en av de virkelig store klubbene.
De er et av symbolene på engelsk fotball.
Fansen er lidenskapelige, og de fins over hele verden.
Det var ikke lett for ham i begynnelsen, for han var en ekte parisisk gutt
som over natten ble kastet inn i et veldig engelsk miljø.
Alt var nytt: mine lagkamerater, språket...
Heldigvis var Pat der. Pat Vieira.
Han hadde ikke førerkort ennå. Så jeg pleide å hente ham.
Vi skulle på trening sammen. Etterpå kjørte jeg ham hjem igjen.
Jeg prøvde å komme nærmere ham,
for når man forlater Frankrike for å spille i et fremmed land,
mister man litt fotfeste.
Det er veldig annerledes enn fransk fotball: mye taklinger, mye kontakt.
Så jeg måtte tilpasse meg. Jeg måtte endre spillet litt.
Jeg var ikke kampklar, så jeg måtte lære med reservelaget.
Han kom og trodde han var en stor spiller, som ungdommer ofte gjør.
Men i mine øyne manglet han modenhet og fysikk.
Han mistet ballen for mye. Han var litt uvøren i spillet sitt.
De første månedene spilte jeg ikke. Bare 10-15 minutter i noen få kamper.
Det var ikke bra. Det får deg til å tvile. Man lurer på om man tok det rette valget.
DERBY ENGLAND
Så kom den siste kampen i ligaen, borte mot Derby County.
Alle var på bussen. Ingen Nicolas Anelka.
Manageren ventet på meg. Han kom for å hente meg.
Jeg banket på døren. Han slapp meg inn... Og jeg så at han pakket koffertene.
-Jeg spurte: "Hva gjør du?" Han sa... -Jeg vil ikke komme.
Manageren snakket med meg og sa: "Gjør en innsats, og du får betalt for det."
Og etter 20-30 minutter...
...klarte jeg å overbevise ham.
Kampen startet.
Etter fem eller ti minutters spill tror jeg Paul Merson ble skadet.
Treneren så seg tilbake og sa til meg: "Kom igjen, du er på."
-Bergkamp... -Og jeg hadde to målgivende.
Nydelig pasning. Og det blir nummer tre!
Han spilte en fantastisk kamp.
Jeg var banens beste.
Vi vant kampen, han dusjet, og i motsetning til dagen før, smilte han.
Det bare klikket.
Som spiss trenger du det, selv om du er mentalt tøff.
Man må føle at manageren stiller opp for deg.
I tunge tider vil han være der og få deg på bena igjen,
selv om forrige kamp var middelmådig.
Arsène stilte opp for meg. Jeg kunne føle det. Når man vet det, gir man alt,
og man lykkes gjerne fordi det forandrer ting mentalt.
Anelka... Å, for et mål! Nicolas Anelkas første for klubben!
Anelka mot Jaap Stam... Fortsatt Anelka! 3-0!
Han erstattet Ian Wright,
som er en legende i Arsenal Football Club og som alle fans har i sitt hjerte.
Anelka... Å, for et flott mål!
Vi var 13 poeng bak Manchester United. Ingen trodde vi kunne komme tilbake.
Petit... Batty prøver å demme opp. Nicolas Anelka! Han har gjort det!
Han forvandlet seg totalt i løpet av seks måneder.
Det var i Blackburn. Han nådde målvakten
og tok signaturfinten der han nesten bøyer kneet.
Så tok han et skritt over, og målvakten var utspilt. Som om han var usynlig.
Han er som en katt. Han hadde både styrke og smidighet.
Det er fortsatt Anelka.
Jeg vil alltid huske den kampen.
Arsenal kommer med bare ett nederlag på 18 kamper i alle turneringer.
Kampen var jevn. Vi måtte vinne. Jeg sendte ballen til Marc Overmars.
Å, det er Overmars!
Han har gjort det!
Vi vant 1-0 mot Manchester i Manchester.
Kampen om ligagullet er fortsatt helt åpen.
Han drev Arsenal tilbake i kampen mot et godt Manchester United-lag...
...utelukkende pga. selvtilliten sin. For han merket ikke presset.
De ble kronet som mestere på Highbury. Tony Adams scoret det avgjørende målet.
Det er ikke til å tro.
Fløyten går.
Arsenal er mestere.
Det var noe helt spesielt. Men sannheten er at når man er 19,
skjønner man det ikke. Man skjønner ikke det man gjør.
Den klassiske "the double" er å vinne ligaen og cupen.
For en engelsk fan, en engelsk spiller,
for alle som vokser opp med en forståelse for engelsk sport,
er det der listen ligger, det er høydepunktet.
FA-CUPFINALEN
Vieira.
Anelka er onside... Anelka er gjennom. Pent skudd!
Vi var mestere. Jeg scoret i cupfinalen. Det var den ultimate drømmen.
ARSENAL F.C. THE DOUBLE-VINNERE 1997/98
Jeg følte at jeg hadde mulighet til å spille i VM.
Seks for mange. Vi hadde ventet 22 spillere.
Aimé Jacquet har lagt ut en liste over 28 navn
til VM i begynnelsen av juni, som han må kutte ned.
FRANKRIKE ARRANGERER VM I 1998
NICOLAS ANELKA ER ÉN AV 28 NOMINERTE SPILLERE,
MEN MANAGER AIMÉ JACQUET MÅ KUTTE SEKS
Vi visste at noen spillere ikke ville komme med i troppen,
for Aimé hadde kunngjort det.
Han hadde valgt ut seks ekstra spillere, men måtte presentere en endelig liste.
I går var en lang dag for Jacquet.
Sent på ettermiddagen, etter trening, gikk han opp og ned banen alene.
Vel, nesten, for det var 20 spillere som ventet på avgjørelsen hans.
Det er flott å være på Frankrike-laget som 19-åring,
men jeg ville blitt skuffet over å gå glipp av på en stor begivenhet som VM.
Det var en ære å gå i Frankrike-trøyen, ja.
Men det var alltid et "men". Jeg kunne merke at noe ikke var som det skulle.
Den dagen var jeg på rommet mitt med Thierry.
Telefonen ringte, og de ba meg komme ned. Jeg gikk ned og gikk til managerens rom.
Jeg tror jeg var den andre eller tredje til å dukke opp. Vi sto i kø.
Og han forklarte for hver spiller hvorfor.
Hvorfor de ikke ville være en del av VM-eventyret.
Og da han kom til meg, sa han bare: "Du, det er helt normalt."
"Det er helt normalt."
Så gikk han videre.
Selvfølgelig er beslutninger vanskelige. De kan til og med være grusomme.
Men vi lever i en brutal verden.
Jeg vet ikke om de folkene innser hva det faktisk betyr
eller hvilken effekt det kan ha på en ung gutt
å si "Du, det er normalt" uten forklaring.
Hvis du er mentalt svak, kan det drepe karrieren din.
Ved Clairefontaine, spilte vi på ping-pong bordet,
og vi så Nico komme ned trappen med bagasjen sin.
Han var helt avslappet.
Han sa: "Ingen stor sak. Jeg har tid til å ta førerkortet nå."
Og jeg tenkte for meg selv: "Den fyren er sprø."
Reaksjonen hans sjokkerte meg. Det var da jeg tenkte:
"Nico Anelka er helt annerledes enn andre, og spesielt annerledes enn meg."
Jeg så dem dra. Noen gråt, tårer i øynene.
Bare tenk, halvannen måned senere var vi i himmelen,
mens de så på og tenkte: "Der gikk jeg nok glipp av den viktigste dagen i mitt liv."
Frankrike er verdensmestere! En historisk kveld...
"Historisk" er en enorm underdrivelse for å oppsummere
hva som har skjedd siden i går kveld i Frankrike.
Zidane! Zidane!
ZIDANE FOR PRESIDENT
Over en million mennesker samlet seg i Paris.
Et ekte øyeblikk av galskap for en ekstatisk nasjon.
Det gjør deg sterkere, for man ser det som noe veldig urettferdig.
Så man vet at man må overvinne det.
Man må jobbe dobbelt så hardt for å gjøre et comeback,
for man forandrer ikke et vinnende lag.
ÅTTE MÅNEDER SENERE SCORER ANELKA TO HISTORISKE MÅL FOR FRANKRIKE
LONDON ENGLAND
Lilian Thuram krysser midtbanestreken, sentrer til Zidane.
Zidane kontrollerer ballen, sentrer til Anelka... Anelka, mål!
Nicolas Anelka, Arsenal-spilleren, scorer første målet!
Nicolas Anelka blir første franskmann til å score mot England på Wembley.
Dugarry til Zidane. Zidane til Dugarry. Dugarry i straffefeltet.
Christophe Dugarry legger inn, og det er scoring igjen!
Et mål til av Nicolas Anelka her på Wembley. Frankrike leder 2-0.
Det er historisk. Det er dobbelt historisk!
Veldig bra. Perfekt. Jeg syns han er veldig talentfull, som han viste i kveld.
Håper det vil fortsette lenge for Frankrike og for ham.
Plutselig dukket denne spilleren opp og fikk et veldig godt samspill
med Zidane, Gud på jorden, så vi alle tenkte:
"Oi. Vi er på vei mot fem eller seks år med triumfer."
SØNN AV TRAPPES KONGE AV ENGLAND
Jeg ville heller vært en del av laget som vant VM, men sånn er livet.
Det er noe man må overvinne, og det gjorde jeg.
DUBAI DE FORENTE ARABISKE EMIRATER
Det jeg gjorde i livet mitt, og det jeg gjorde innen fotball...
...det er vel og bra, men det viktigste er familien.
-Hvilken er det? -Hvilken er hva?
Jeg er heldig som har hatt foreldre som oppdro meg godt.
Så jeg prøver å gjøre det samme, så mine egne barn også får oppleve det.
Vi ser om det er en bane.
De har ikke sett meg spille så mye.
Jeg tok dem ikke med på kamper så ofte. Jeg ville ikke tvinge dem.
Se. Som dette... Sånn.
Sånn, ja. Igjen.
Jeg ville ikke at de skulle være fotballspillere, for det er en hard jobb
Og man må ha talent.
Begge spiller fotball. Kais, litt mer seriøst. Kahil mer for moro skyld.
Han liker å ta dem med på trening, venter på dem, går på kamper...
Lær noen tekniske triks. Jeg så ingen på trening. Null.
Du spiller som om du trener.
Hvis du er elendig på trening, blir du elendig i kampen. Det er sånn det er.
Hvis du ikke jobber utenfor treningen, hvis du ikke gjør noe ekstra...
...blir du elendig, du blir ikke bra. Sånn er det bare.
Ikke si: "Jeg vil bli fotballspiller." Fotballspillere er ekte spillere.
Det er en ordentlig jobb.
MADRID SPANIA
Anelka har uttrykt ønske om å forlate Premier League.
I dagens sportsnyheter: Den franske spissen Anelkas overgang til Real Madrid.
Han ble kontaktet av Real Madrid. Juventus var også veldig interessert.
Etter 2 1/2 år ville ikke Arsenal selge meg.
Jeg hadde scoret en del mål.
Men det var på tide for meg å bli med i en bedre klubb.
Lazio i Roma har tilbudt 200 millioner franc
og Juventus i Torino 300. Men samtalene har kollapset.
Anelkas folk ser ut til å ha vært for grådige.
Han fikk mye kritikk for å ta imot råd fra brødrene sine.
Jeg vet ikke hvordan de var, om de var motivert av materialistiske ting
eller om de sa til ham: "Hva er best for utviklingen din?"
Broren min kunne forvalte økonomien min siden han var regnskapsfører.
Og min andre bror spilte for PFC, som var i tredje divisjon på den tiden.
Så hvorfor spørre noen andre, en fremmed, om å håndtere karrieren min?
Når man er fra en banlieue, kaller de det en klan, eller til og med en sekt.
Men når det er folk som ikke kommer fra gatene, er det "familie".
Hvorfor en "klan"? Kanskje fordi da Nicolas ønsket å forlate PSG,
presset vi ham hardt for det, så man kalte det en klan. Klaner er lukkede og harde.
Men det var det som gjorde oss sterkere.
De symboliserte det fotballbransjen var i ferd med å bli.
Anelkaene var som en liten familiedrevet dagligvarebutikk,
omgitt av store supermarkeder som badet i penger.
Folk sa at brødrene hans manipulerte ham.
Men fra han fylte 20 år, tok han sine egne avgjørelser.
Han dro til England fordi han ikke fikk spille i Paris.
Han bestemte seg for å forlate Arsenal da brødrene ba ham bli.
Real Madrid er en av de beste klubbene i verden,
og når de vil ha deg, går man ikke pga. pengene.
Det er fordi de med sine syv eller åtte Champions League-titler på den tiden
var nummer én.
-Forsiktig! -Nicolas, kom igjen!
Madrid var galskap. Stort press, mange fans.
-Vær forsiktig. -Kom igjen.
Det er Real Madrids dyreste overgang.
Vi håper på denne måten å sikre klubbens fotballfremtid.
Med 220 millioner franc var det den største overgangen noen gang.
Det var Mbappé og Neymar til sammen.
Jeg forventet ikke at det skulle være så mange mennesker her.
Men jeg er veldig glad for å bli ønsket velkommen slik.
Jeg forsto hva det betydde å være en stjerne da jeg ble med Real Madrid.
Og jeg hatet det.
Anelka hadde sin første treningsøkt og møtte sine nye lagkamerater.
Spilleren vekket lidenskap på et fullpakket Ciudad Deportiva.
Etter pressekonferansen gikk jeg til garderoben.
Jeg kom dit først, satte meg ned, men spillerne kom opp til meg etter tur
og sa: "Det er min plass." "Å, beklager. Kan jeg sitte her?"
"Ja, bare sitt der."
Så kom en annen spiller: "Det er min plass." Kanskje 20 ganger.
Han fikk knapt noen til å låne ham en drakt til første treningsøkt.
Tenk deg at Neymar dukker opp hos PSG, og treningsdrakten hans er ikke der.
Det var nådeløst.
Jeg tenkte bare: "Hva gjør jeg her? Dette kommer til å bli brutalt."
Det jeg opplevde den dagen, var begynnelsen på et mareritt.
-En av dagens store nyheter... -Alle er ivrige etter å se Anelkas debut.
For fotballens skyld er det best han ikke skuffer.
Det var stort press fra starten.
Jeg kunne se det fordi i spansk presse, i Marca,
så jeg navnet mitt eller et bilde av meg hver dag.
En forglemmelig debut for La Ligas dyreste spiller.
Atten mål for Arsenal i fjor, og ingenting foreløpig i La Liga.
På banen var det ikke bra. For jeg kunne ikke ha et privatliv.
Jeg kunne ikke gjøre noe. Man er 20, og man kan ikke gå ut.
Alt man gjør, blir kommentert. Alt man kjøper, er i avisene neste dag.
Vi måtte sikre hjemmet hans, for journalistene kunne filme utenfra.
Det var forferdelig. For alle. Han låste seg inne.
Selv vi var... Gardinene var trukket for hele dagen. Det var uutholdelig.
Jeg fikk angstanfall, som jeg aldri hadde hatt før. Skrek og ropte som en gal.
På et tidspunkt tenkte jeg til og med at han ville slutte med fotballen.
ANELKA ER DEPRIMERT
ANELKA LIDER ER ANELKA EN BLØFFMAKER?
Når man kommer til Real Madrid, forventer de mye av deg.
I pressen ber de deg om å åpne opp. Men jeg var ikke åpen.
Kanskje det er noe som hadde stor betydning,
for jeg ble ikke akseptert av laget.
Jeg var middelmådig på banen. Pressen var ikke på min side.
MADRID SPANIA - MARCAS KONTORER
Jeg ble invitert til Marca-kontorene.
Jeg dro for å slå av en prat, for vanligvis snakket jeg ikke med dem.
Til bildet spurte journalisten ham: "Vil du spille et FIFA-spill?"
Jeg spilte og scoret på konsollen. Mot Atlético, tror jeg.
Neste dags overskrift var: "Anelka scorer endelig mål...på spillkonsollen."
HANS FØRSTE DERBY HAN SCORER SITT FØRSTE MÅL
Pressen la en felle. Jeg skjønte det bare ikke da.
I ettertid ser jeg at jeg rotet det til.
Men jeg trodde ikke de ville være så ondskapsfulle.
Etter det tenkte jeg: "Ok, kult. Sånn er det.
Jeg skulle gi dere noe som jeg vanligvis ikke gjør.
Jeg tok et skritt i deres retning, og dere ga meg en på trynet.
Greit nok. Dere får ingenting."
BRASIL VM FOR KLUBBLAG
FEM MÅNEDER ETTER HANS ANKOMST,
HAR NICOLAS ANELKA FORTSATT IKKE SCORET FOR REAL MADRID
Da jeg dro til Brasil for klubb-VM, langt unna pressen og alle mediene,
praktisk talt inkognito, ga det meg en ny giv.
I Brasil var jeg beste angrepsspiller sammen med fotballegenden Romário...
Det var herlig.
Som en nr. 9 trenger man konkurranse. Man trenger folk som stoler på deg.
Da kan man yte sitt beste.
MADRID SPANIA
Denne uken er det Barça mot Real Madrid.
En begivenhet som alltid beskrives som kampen over alle kamper.
Morientes nå. Madrid kan score...
-Mål. -Scoring av Anelka!
Jeg scoret, så jeg var veldig glad.
Mål for Real Madrid. Et veldig viktig mål for Los Blancos.
I neste kamp var jeg middelmådig. Etter det benket de meg.
Så en dag dukket jeg opp på trening og sa: "Vi må snakke sammen."
De sa: "Vi snakker etter trening." Jeg sa: "Nei, før trening."
De insisterte: "Nei, etter trening."
Jeg likte ikke måten de reagerte på.
Jeg tenkte: "Dere viser dårlig holdning. Nå skal jeg vise dårlig holdning."
Jeg gikk til krig selv om jeg egentlig bare ville snakke.
Jeg satt fast i en banlieue-mentalitet, og jeg lot meg ikke overkjøre.
Ok. Sammenstøt.
En forbløffende uttalelse fra Madrid-spiller Nicolas Anelka.
-Uten forvarsel nektet franskmannen... -Å trene med lagkameratene sine.
Jeg sto over treningen og ble kalt inn av en av presidentene.
Vi snakket, og han sa: "Det er best du er på trening i morgen."
Jeg svarte: "Vi får se i morgen."
Han nektet å trene i går. Han skulle vært på Ciudad Deportiva kl. 11 i dag.
I stedet ga han et intervju til fransk fjernsyn
og spilte fotball i hagen sin, som dere kan se her.
Lorenzo Sanz og Real Madrid står overfor et alvorlig problem.
Nok en gang la de all skylden på meg, mens alt jeg ønsket,
var at de skulle la meg være i fred og la meg fokusere på fotballen min
og prøve å bevise at jeg var god nok til å spille for Real Madrid.
Hver gang det var en maktkamp, var Nicolas på feil side.
Han streiket. Han sa: "Nei, Jeg trener ikke. Jeg vil at dere skal forklare det."
Men i stedet for å forklare, sa de: "Vi snakkes etter trening."
Det førte til hans berømte sitat: "Jeg vil heller selge tv-er på Darty."
Jeg beundrer ham for det. Personen han er mer enn idrettsutøveren.
Det er en ting han ofte sa til meg som fikk meg til å le:
"Jeg er en fyr fra Trappes."
ANELKA ER SUSPENDERT I 45 DAGER OG BØTELAGT 350 000 EURO
HAN BRUKER TIDEN TIL Å DRA HJEM TIL TRAPPES
Det er en stund siden jeg var i Paris. Jeg er glad for å være tilbake.
Jeg skal treffe familie og venner. Ha det litt gøy.
Han er en anstendig fyr.
Han er ærlig.
Han er trofast.
Han viser ekte lojalitet.
Han kan være overdreven til tider fordi han er impulsiv,
som alle gutter som holder tett om det som plager dem.
Og når de eksploderer, går de ofte lenger enn de mener.
Som et resultat blir de ofte satt i bås.
ETTER Å HA BEDT OM UNNSKYLDNING GÅR ANELKA TILBAKE TIL TRENINGEN
Å gå tilbake til trening var veldig tøft fordi spillerne var imot meg.
Mange av dem var ute etter å ta meg på banen,
men jeg hadde spilt i England. Jeg kunne fysisk fotball.
Det var små kamper og dueller ut på banen,
men alt falt tilbake på plass etter det.
En stor Champions League-kamp i kveld. Bayern München møter Real Madrid.
Semifinaler er spesielle, fordi alle ser på. Man kan endre alt, snu trenden.
Ballen går til Anelka. Han er på rett sted, og Real Madrid har scoret!
Jeg var glad, for jeg var også tatt ut til Champions League.
Han var avgjørende mot Bayern i første og andre kamp,
og i elendige forhold fordi to måneder tidligere
hadde alle på Real Madrid plassert ham på benken.
SEMIFINALE RETURKAMP
KYSS
ANELKAS STORE KVELD
CHAMPIONS LEAGUE-FINALEN
Velkommen til den spanske fotballfesten i Paris! Champions League-finalen!
Nicolas Anelka med ballen. Anelka igjen sentrer bakover...
Ballen går til Michel og så Morientes! Mål!
Det er nesten over. Real Madrid blir europamestere!
Den 24. mai 2000! En historisk dag for Madrid. Det var det! Det er over!
Nicolas Anelka, hvis navn ble sunget av Real Madrids "sosios"
da han gikk av banen og under medaljeoverrekkelsen...
Nå kan vi virkelig si at Madrid har "La Octava"!
Jeg hjalp Real Madrid med å vinne sin 8. Champions League. Jeg er stolt av det.
Det var jo ikke akkurat en dans på roser fra før av
når det gjaldt fotballdelen. Det var personlig. En veldig søt hevn.
Jeg gjorde ikke mye. Jeg gjorde veldig lite på Real Madrid.
Jeg skulle gjerne ha gjort mye mer, men fikk ikke sjansen.
Jeg var heller ikke god. Mye skjedde. Mye jeg angrer på.
I etterpåklokskapens lys, hvis man vil spille for Real,
må man ofre noe, men jeg var for ung til å skjønne det.
Det er ting jeg ikke burde ha sagt eller gjort.
Men når man er den første til å gjøre noe, vet man det ikke.
Det var veldig tidlig i karrieren. Kanskje for tidlig.
Jeg satte ikke nok pris på det øyeblikket.
Jeg visste ikke at det var den eneste jeg skulle vinne, f.eks.
Jeg tror man er 30 før man skjønner hva Champions League er.
Man vet at det er vanskelig, og alle ønsker å vinne den.
Man nyter det på en annen måte når man er 20.
Jeg vet ikke hva dette er.
Men jeg vet hva dette er.
Den er litt rusten, men...
Ja. Champions League? Her er den.
Real Madrid. 2000-2001, tror jeg.
-Godt gjort. -Nei, det var 1999-2000.
-Jaså? -Ja.
-1999-2000? -Ja.
Og jeg vant den i 2002-2004. To år på rad.
I JUNI 2000 SPILLER ANELKA SIN FØRSTE STORE TURNERING FOR FRANKRIKE:
EM I FOTBALL
Jeg hadde vunnet Champions League. Jeg var glad for å være i Frankrike-troppen.
FRANKRIKE-DANMARK 11.06. 2000
I 1998 vant vi hjemme. Vi var verdensmestere.
Det er flott å vinne et VM på hjemmebane, men man må stå på videre.
Og det var to ungdommer fra Paris' banlieue
og Clairefontaine som var angripere på Frankrike-laget.
Og ballen går til Anelka her, som vil vende opp...
Og der er utligningen scoret av Thierry Henry!
Jeg kom i middelmådig form.
Jeg hadde egentlig ikke kondisjonen til å spille kamp etter kamp.
Han spilte mange kamper, men ikke finalen,
og folk husker Pirès og Wiltord, som på den tiden var innbyttere.
ROTTERDAM NEDERLAND
-Avspark i EM-finalen. -Frankrike møter Italia.
Dribler seg forbi. Pirès sentrer til Trezeguet, som scorer!
-Ja! -Trezeguet!
Golden goal! Fenomenalt!
For meg er EM 2000 høydepunktet.
Jeg vil ikke være arrogant, men vi var uslåelige.
Det føles godt når man spiller bra.
Når man er elendig eller ikke spiller bra...
Jeg er fotballspiller. Jeg var ikke der for å ha det gøy.
Jeg var der for å vise meg frem på banen. Og det gjorde jeg ikke.
Ja, jeg deltok, men jeg bidro ikke med noe.
Kunne jeg fjernet den tittelen fra premiene mine, ville jeg gjort det.
Å vinne for enhver pris betyr ingenting for ham. Det er hvordan man vinner.
Han klarer ikke å late som han er glad hvis han ikke er det.
Han er den han er. Han er seg selv. Og jeg er helt motsatt.
Jeg kan gi deg et stort smil selv om jeg er lei meg.
Jeg møtte ham ganske ung. Han var 19. Jeg er eldre enn ham. Jeg var 21.
Vi var unge. Han spilte fotball, og jeg var danser.
Det var da det var den store Madrid- overgangen, så for meg var det litt...
Jeg visste ikke helt hva som foregikk.
Da jeg besøkte ham, var det mange journalister utenfor.
Vi har vært sammen i mer enn ti år.
Det er viktig å være partner og venn med din kone.
Hvis du skal tilbringe hele livet med henne,
hvis man ikke har det båndet av vennskap og kjærlighet, vil det ikke fungere.
Jeg tror det er grunnlaget i ethvert forhold.
Ja!
Bra! Den er vår. Ja!
Han vet ikke hvordan han spiller ballen tilbake. Ta ham. Det er hans svake punkt.
Plasser foten sånn. Sett i gang. Godt jobbet. Sånn, ja.
Jeg hadde aldri forestilt meg dette. Vi har en familie,
et familieliv og barn som vokser opp...
Bra! La den være!
Og ja, vi har vokst opp.
Barn er noe spesielt. De forandrer livet ditt.
Man lever ikke for seg selv, man lever for dem.
Kan jeg få et kyss? Et sandkyss?
Å kunne fortelle dem "Jeg elsker deg" hver dag er kult,
for jeg vil ikke at de skal glemme det.
Jeg vil at de skal kunne fortelle meg "Jeg elsker deg også" når de blir voksne.
-Er alt i orden? -Ja.
For med mine egne foreldre hadde jeg...
Vi har vanskelig for å si "Jeg elsker deg" til hverandre,
med far og mor, så...
Jeg ville bare...
Jeg føler det, men det er vanskelig å uttrykke det. Det er komplisert.
Kanskje det er noe jeg har savnet siden jeg var liten.
Og...nettopp på grunn av det ville jeg gjøre ting...
...annerledes.
Jeg ville vise mine barn hva jeg følte og hva jeg mente...
...slik at de ikke vil skamme seg eller la være å fortelle meg ting.
Og jeg håper at når de, forhåpentligvis, har egne barn,
vil de gjøre det samme, for det er vakkert når du kan fortelle barna dine...
...at du elsker dem, og de sier "Jeg elsker deg også".
Det fins ikke noe vakrere.
NICOLAS ANELKA FORLATER REAL MADRID I 2000 OG GÅR TIL PSG FOR 35 MILL. EURO
DEN STØRSTE FRANSKE OVERGANGEN PÅ DEN TIDEN
ETTER EN TRØBLETE 1 1/2 SESONG SLUTTER HAN SEG TIL LIVERPOOL I ENGLAND
LIVERPOOL ENGLAND
Nicolas Anelka stråler i britiske medier etter at han kom til Liverpool.
En historisk klubb, Beatles-byen...
Det er kanskje ikke den vakreste byen, men det utstråler en unik atmosfære.
Og manageren var fransk også, Gérard Houllier.
Heskey lar den gå til Murphy... Anelka! Liverpool utligner!
Han kom til Liverpool: "Doug, jeg har funnet det jeg har lett etter."
Alt var perfekt: byen, stemningen...
Fansen var veldig fornøyde med meg, og jeg var veldig glad for å være der.
Nicolas Anelka! Ja!
Engelsk fotball er fantastisk, som skapt for meg. Det ga meg en ny giv.
Michael Owen. Ser etter Anelka igjen...
Man kunne se det i spillet mitt. Jeg kunne leve et normalt liv.
Nummer fem!
Det var den perfekte klubben for meg. Det kunne ha hjulpet meg på bena igjen.
Anelka scorer sitt første mål...
Men på slutten av sesongen skjedde det ingenting.
Ingen mulighet til å signere for Liverpool.
Jeg spilte gode kamper, så det var lag som var interessert i meg.
Nok en skuffelse for Nicolas Anelka.
Liverpool-manager Gérard Houllier vil ikke beholde Anelka neste sesong.
Jeg likte ikke at mens han spilte for Liverpool, og vi hadde opsjon på kjøp,
prøvde brødrene hans å kontakte andre klubber for å selge ham.
Jeg likte ikke det. Jeg syntes ikke det var fair play.
Den åpne døren var der. Den var åpen for Liverpool.
Og jeg sa gang på gang at jeg ville signere for Liverpool.
Jeg ventet, men ingenting skjedde.
Liverpool-fansen trodde jeg ikke ville bli, men nei.
Det var ikke tilfellet. De skal vite at jeg virkelig ønsket det.
Derfor var det en ganske tragisk episode for meg.
For ærlig talt, det er en klubb
hvor jeg tror jeg kunne ha oppnådde store ting.
Ting gikk galt, men av grunner som ikke hadde noe med fotball å gjøre.
Det handlet mer om kulturelle forskjeller.
Nico er full av motsetninger. Han er reservert, og da kan han virke kald.
Noen tolker det som arroganse.
Han er veldig seig, med en ekstremt sterk personlighet,
spesielt når det gjelder å si hva han mener.
Det kan stride mot den kollektive tankegangen eller hierarkiet.
MANCHESTER ENGLAND
Fotball: Nicolas Anelkas verdi fortsetter å falle.
PSG er i samtaler med to Manchester-klubber
for en overgang anslått til under enn 20 millioner euro.
Til tross for mine gode resultater i Liverpool var ingen interessert.
Jeg signerte for Man City og tenkte: "Du er her. Ingen andre ville ha deg.
Gå for det."
Fowler... Wright-Phillips... Nicolas Anelka! Manchester City har vunnet!
Avvist av Gérard Houllier. Dette er Nicolas Anelkas svar!
Jeg scoret mål, var god, ble kjent med manageren Kevin Keegan.
Som jeg hadde et godt forhold til. Jeg gjorde fremskritt.
På et lag med spillere som ikke er så gode, må man score.
Man må gjøre noe for at folk skal se deg og si:
"Han hører ikke hjemme på det laget."
Nicolas Anelkas problem er det samme som alle ungdommer som lykkes i ung alder.
Når man er en stjerne på 18, 19, 20 år, kan man være fornøyd med for lite.
Kanskje han også var i miljøer som gjorde ham motløs.
Men han hadde en flott karriere. Men hvis du spør meg fra dypet av mitt hjerte:
"Tror du han kunne oppnådd mer?" Ja. Uten tvil.
NICOLAS ANELKA ER IKKE I TROPPEN TIL VM 2002
NOEN MÅNEDER SENERE KOMMER
DEN NYE LANDSLAGSSJEFEN JACQUES SANTINI FOR Å MØTE HAM I MANCHESTER
Nok en gang var det mye drama.
Jacques Santini kom for å se meg i en kamp mot United, derbyet.
Jeg spilte en flott kamp. Jeg scoret. Vi vant 3-1, tror jeg.
...for Manchester City. Den havner hos Anelka!
Jacques Santini kom for å møte meg i garderoben og sa:
"Hvis jeg ikke velger deg neste gang, er det fordi jeg ikke kjenner deg."
Så ikke kom og se meg, da.
Hvis du ikke kjenner meg, har jeg spilt for PSG og Arsenal.
Jeg har spilt for Real Madrid. Jeg har spilt for Liverpool.
Og du sier at du ikke kjenner meg?
Nei. Du har ingen rett til å komme og fortelle meg det. Jeg likte det ikke.
Da han ringte meg tilbake, ba jeg ham la meg være i fred.
Nicolas Anelka har avvist å spille for Frankrike.
Jacques Santini kalte ham inn for å spille mot Jugoslavia på onsdag,
men Manchester City-spilleren føler at han ble tvunget til det.
Han sa: "Han må ned på knærne for at jeg skal spille for Frankrike igjen."
Han har pantsatt sin fremtid på Frankrike-laget.
Hvis han tror vi ikke stoler på ham, og spesielt jeg,
da har Nicolas Anelka tatt en beslutning
som angår bare ham og ikke hans lagkamerater eller manageren.
Alle ventet på en unnskyldning, men han forble taus.
Fordi han er tøff og står på sitt.
Når han bestemmer seg for noe, gjør han det. Og folk skjønner ikke det.
Folk ser på Anelka som en som får problemer med managerne sine.
Han er kontroversiell. Og den største skandalen i hans karriere
skjedde i England mens han spilte for middelmådige West Bromwich Albion.
BIRMINGHAM ENGLAND
Jeg hadde en manager jeg kjente: Steve Clarke.
Han var kul da jeg jobbet med ham i Chelsea, så jeg tenkte: "Hvorfor ikke?"
Den første kampen kom. Det var en hjemmekamp.
Det var 0-0, og etter 70 minutter byttet Steve Clarke meg ut.
Jeg var stjernen på laget. Jeg scoret alle målene i sesongoppkjøringen.
Å bytte meg ut sånn var en måte å vise publikum
at det var 0-0 fordi spissen ikke hadde gjort noe.
Det viser en mangel på respekt og mangel på tillit.
Når man er 34, og manageren gjør dette mot deg i den første kampen...
Jeg sluttet å snakke med ham.
Jeg tenkte: "Hvis det er sånn det skal være, ikke noe problem."
Han brukte meg ikke. Det som skjedde, er det som alltid skjer.
Man tror man er lur, men iblant blir man brent. Fem kamper, fem tap. Ha det.
CLARKE SPARKET MENS WEST BROM SYNKER
Jeg var tilbake på laget, og i første kamp etter at Clarke dro, scoret jeg.
Så gjorde jeg den feiringen.
Folk vet ikke dette fordi jeg aldri ville snakke om Steve Clarke,
men da jeg gjorde "quenelle", var det for ham.
"Du brukte meg ikke da du var her. Straks du dro, se:
Jeg spilte og scoret. Stikk den.
Stikk den opp der solen ikke skinner."
I kampen gjorde han den berømte quenellen, gjort populær av Dieudonné.
En gest av trass? En gest knyttet til nazistene?
En antisemittisk gest?
Jeg bodde i Birmingham. Jeg hadde ikke fransk tv.
Jeg hadde internett, men jeg la ikke merke til det.
Jeg var ikke klar over hva som foregikk.
Dieudonné er antisemittisk. François Hollande er ikke i tvil om det.
Han støtter innenriksminister Manuel Valls som vil forby komikerens show.
ANTISEMITTISME DIEUDONNÉS OPPFØRSEL
Noen franske journalister jeg følger, sa: "Han har nettopp gjort en quenelle."
West Broms PR-folk innså at det ville bli et stort problem.
BORTKASTET
Før denne helgen hadde britene aldri hørt om Dieudonné eller quenelle.
Det skapte likevel overskrifter. Et ord som ble gjentatt var: "Sjokkerende."
Da jeg ble anklaget for å gjøre en antisemittisk gest, nektet jeg.
For meg var det alt annet enn det. Så jeg ble overrasket.
Men det er bra å si ifra.
Ok, greit. Bevis det for meg.
Dette var en tid i engelsk fotball da fotballforbundet
måtte takle en rekke problemer på banen.
Rasisme blant spillerne. FA måtte gjøre noe.
Nicolas Anelka ble bøtelagt i går.
En suspensjon på fem kamper og en bot på 100 000 euro
av det engelske fotballforbundet.
Vi hadde to dager med høringer. Dommen:
Jeg er ikke antisemittisk, men gesten er det.
Og jeg ble straffet med fem kampers utestengelse og bot.
Vi vet alle hvorfor. For det måtte være sanksjoner.
Men realiteten er at jeg ikke var skyldig.
Ikke en eneste tidligere hendelse med jøder.
Hvorfor skulle jeg tenke på jøder etter å ha scoret?
Hvorfor?
Det er litt overdrevet å sikte ham.
Det ble jo ikke gjort foran en synagoge
eller foran et minnesmerke om Holocaust.
De sa det selv. Jeg er ikke antisemittisk.
Så hvis jeg ikke er antisemittisk, er saken avsluttet.
Jeg har alltid levd livet mitt i full fart. Jeg gir alltid 200 %.
Jeg liker å bli fortalt sannheten, og det fikk jeg ikke i dette yrket.
Jeg foretrakk å holde meg til mine egne.
Det er ikke mange av oss. Men man vet i det minste hvem som er hvem.
Dette er stranden min. Bestemor bodde 100 meter unna.
Vi kom ned hit for å ha det gøy, Vi dykket. Vi sparket ball her.
Vi var fra Paris. Det er ingen strand der.
Det var alltid veldig spesielt å komme tilbake hit
og se alle våre søskenbarn og familien, å ha havet rett ved dørstokken.
Det er ubebodd for tiden. Dette var kjøkkenet. Ovnen er her fortsatt.
Hun laget mat her.
Dette var bestemors hus.
Hver gang jeg kom tilbake til Martinique, var det her jeg kom.
Vi opplevde utrolige ting. Og med "vi", mener jeg familien min.
Mine brødre, mine foreldre og alle søskenbarna som kom hit.
Ting vi ikke vil glemme eller ikke kan forklare.
Jeg hadde gode vibber med barna mine. så jeg ble glad,
for jeg følte at de fikk et innblikk i det jeg opplevde for 20-30 år siden.
Jeg ville at de skulle forstå og føle det jeg opplevde.
Og de er også vestindiske.
Etter å ha blitt tatt ut etter tre års fravær,
sier han at det er en ære å spille for Frankrike igjen.
En fantastisk historie: Raymond Domenech, som hadde vært manager i et år,
ringte ham i november 2005 for en veldig symbolsk kamp i Martinique.
Mot Costa Rica.
Det var historisk fordi Frankrike aldri hadde spilt i Vestindia.
Foreldrene mine var der så klart, så presset var stort.
Det var stort press fordi vestindere kan være veldig kritiske.
Jeg måtte gjøre det bra.
Jeg hadde ikke forventet det.
-Ikke i det hele tatt. -Det er sant.
Vi trodde det var over fordi selv jeg trodde:
"Med alle problemer og skuffelser han har hatt siden begynnelsen...
-Og alt han har sagt. -...vil de aldri ta ham tilbake."
Vieira vinner ballen tilbake...
Thierry Henry er på ute kanten, sentrer til Anelka og mål! Frankrike utligner!
Anelka scorer i comebacket etter 3 1/2 år.
Det var flott. Jeg hadde ikke spilt for Frankrike på lenge.
Å være tilbake i Vestindia, score og se familien min... Det var spesielt.
Folk følte at Nicolas Anelka hadde bevist noe.
At han sannsynligvis hadde gjort seg fortjent til en plass på Frankrike-laget,
siden VM i 2006 var rett rundt hjørnet.
Og likevel, etter 1998 og etter 2002,
er det en ny fiasko for Nicolas Anelka, som ikke blir kalt opp av landslagssjefen.
Dette er noe man må overvinne, og jeg visste jeg ville klare det.
Jeg prøvde å gi alt på banen, og jeg var ikke så dårlig...
...til tross for at jeg hadde kniven mot strupen hele karrieren.
Man må følge sitt hjerte.
Når jeg gjør noe, prøver jeg å være diskret. Jeg gjør det oppriktig.
Det er sånn jeg liker å være.
Jeg snakker ikke mye om hva jeg gjør utenfor fotballen.
Jeg liker å holde munn. Jeg liker å gå anonymt.
Selv om det er vanskelig. Men det er en del av meg som tenker:
Gud er på jorden, og Gud ser hva du gjør.
Du trenger ikke bli dømt av folk, selv på en positiv måte.
Gud vet hva du gjør, og hvis du gjør noe godt, blir du belønnet.
FRA 2004 TIL 2008 SPILLER NICOLAS ANELKA
FOR FENERBAHÇE SK OG DERETTER BOLTON
Nicolas Anelka blir en erfaren globetrotter.
Seks klubber på åtte år. I dag signerte han for Fenerbahçe i Tyrkia.
Anelka! Anelka!
Dette er en fyr som dro til Arsenal da han ble fortalt at han ikke fikk spille.
Som sluttet seg til Real Madrid og ble fortalt det samme. Hva gjør han i Tyrkia?
Den maniske hengivenhet til klubben og det konstante trykket
minnet mye om Real Madrid.
Ærlig talt, Anelka er en god fotballspiller,
men for meg er mentaliteten hans større enn ferdighetene hans.
Han måtte alltid bevise noe. At han var tøff.
Anelka! For et mål!
LONDON ENGLAND
Nicolas Anelka er tilbake i en toppklubb.
Den franske landslagsspissen forlater Bolton for Chelsea.
En overgang anslått til 21 millioner euro.
Chelsea var allerede blitt engelske mestere to ganger.
Chelsea var i Champions League.
Så da jeg fikk telefonen "Hei, Chelsea er interessert i deg",
ville jeg slutte meg til klubben jeg hadde lett etter.
Den hadde ikke den familiefølelsen og varmen fra Arsenal.
Den hadde ikke historien og tradisjonen.
Det var et veldig lukrativt arbeidssted for mange mennesker.
Hans litt kalde karakter burde faktisk passet Chelsea, og det gjorde den.
Anelka erstatter Drogba som spiller Afrikamesterskapet.
Jeg var i Afrikamesterskapet og så alle kampene.
Jeg ringte de andre spillerne for å se om de hjalp ham å finne seg til rette.
The Blues trengte en god spiss, og med Anelka
fant Chelsea nøyaktig det de håpet på.
Og Anelka kan nå blomstre i Premier League og i Champions League.
MOSKVA RUSSLAND
En stor kamp for fotballfans over hele verden: Champions League-finalen i Moskva
mellom to engelske klubber: Manchester United og Chelsea.
Jeg føler vi hadde et av de beste lagene i verden på den tiden.
Chelsea ønsket dette desperat.
De tusener av Manchester United-fansen der ønsket det også desperat.
1-1. Det blir straffekonk.
Det var et stort øyeblikk.
Det var noen av verdens beste spillere på banen: Rooney, Carrick, Ronaldo...
Verden ser på.
Halter... Og Čech har reddet skuddet fra Ronaldo, av alle mennesker!
Jeg var der og ba.
Jeg så John Terry bomme på straffesparket,
og da det skjedde, tenkte jeg: "Dette er ille."
Hadde John scoret, kunne han avgjort kampen.
Men det var ikke over ennå. Nederlaget vårt kom senere.
Han så ikke glad ut på vei frem.
Da han gikk frem, så jeg at han var litt anspent. Jeg følte at han var anspent.
Da jeg bommet, var kampen over. Jeg beseglet klubbens skjebne.
I tillegg er eieren fra Russland.
Det gjorde virkelig vondt.
Som idrettsutøver husker man dessverre alltid kampene man taper.
Finalene du taper. Det blir hos deg. Det merker deg for livet.
Å bomme på den straffen fikk meg til å føle meg som en forræder.
Jeg hadde ikke noe der å gjøre.
Jeg kom midt i sesongen og bommet på den straffen. Det tok knekken på meg.
Og det drepte karrieren min i Chelsea. Selv om jeg gjorde noen bra ting etterpå.
Jeg kom bare ikke over det. Selv i dag er jeg ikke over det.
Det er den virkelige Nico. Den Nico du ser når du er med ham til daglig.
Folk vet bare ikke hvordan han er.
Det gjør vondt, og det vil det alltid gjøre.
Det nederlaget brakte oss faktisk sammen. Det forente oss.
Han kom tilbake mye sterkere.
Anelka har ballen.
Han har gjort det bra her. Han er fri...
-Å, du store! -For et mål!
Nicolas Anelka har ventet hele kampen på en sjanse
til å vinne Premier Leagues gullstøvel. Han er én foran Ronaldo nå.
Men han modnet som spiss. Chelsea var litt mer tilpasset
for spillet hans med pasningskvaliteten de hadde på midtbanen.
Og han var fantastisk i store deler av den sesongen.
For en dag for Chelsea! Premier League- trofeet er tilbake på The Bridge!
ANELKAS BILDER
Chelsea var formidable den sesongen
med trofeene de vant og det drivet de hadde.
Man merket at smerten fra Moskva inspirerte dem.
Han fylte 30 år. Det er normalt da man er best.
Som fotballspiller sier man at når man er mellom 28 og 30,
er man på sitt beste.
DUBLIN IRLAND
Først i sportsnyhetene, Frankrikes seier i Dublin i går kveld.
I sin VM første play-off-kamp vant Frankrike 1-0
med et mål i annen omgang av Nicolas Anelka.
Frankrike kan kvalifisere seg, men alt avhenger av onsdagens returkamp.
Jeg planla å legge opp etter VM.
Hvis vi ikke kvalifiserte oss, ville dette vært min siste kamp. Og Titis siste.
Vi tenkte: "Dette kan være vår siste kamp.
Det er sprøtt. Vi må bare vinne og kvalifisere oss, ellers er det over."
Og så var det den berømte hendelsen der Titi
i alt kaoset rørte ballen med hånden...
...i forkant av Williams mål.
Den dagen vi kvalifiserte oss, var vi sammen, og vi var lykkelige,
men problemene startet neste dag eller dagen etter.
Henrys hånd. Som en håndballspiller. Ingenting å juble for.
Da Frankrike kvalifiserte seg, så jeg hvordan mediene behandlet Thierry Henry.
Han fikk Frankrike til VM og ble slaktet. Ingen forsvarte ham.
En sjanse til å vinne VM. Les Bleus er på vei til Sør-Afrika.
Jeg er ikke fornøyd med det. Jeg blir helt dårlig.
Kanskje andre lands medier ville skjelle oss ut, men Frankrike?
Vi forventet litt støtte. Men det var det motsatte.
Det var en total massakre av alle.
Han ofret seg selv for sitt land, for sin nasjon,
kvalifiserte sitt lag til VM, og de spyttet ham i ansiktet.
Ikke lett på et personlig nivå. Men man må bare takle det.
Når det er Vata, er det greit.
BENFICA - MARSEILLE
Når det er Maradona, er det Guds hånd.
Når det er Thierry Henry, er det... Det er helvetesildens hånd.
Frankrike kvalifiserte seg så vidt.
Det ble sådd tvil om trenerens kvaliteter.
Noen spillere var på slutten av karrieren.
Alt ledet frem til en krise som kunne eksplodere ved den minste anledning.
LONDON ENGLAND
To måneder før VM kom treneren for å se Nico i London.
Vi spiste til og med kake. Jeg husker det godt.
Vi snakket om min posisjon på banen.
På måten han snakket med Nico på, tenkte jeg: "Han stoler virkelig på ham."
Treneren hadde spurt ham om å være spissen hans, og Nico svarte:
"Ok, jeg skal være spissen din, men du kjenner spillestilen min.
Hvis du vil ha en spiller som konstant holder seg oppe...kan det ikke være meg."
TO UKER FØR VM
Det franske fotballaget har landet på det afrikanske kontinentet, i Tunisia,
for sin andre oppvarmingskamp før VM.
Det var en treningsleir i Tunisia der familier og venner kunne se på.
Nico inviterte meg. Jeg vet ikke om han har noe imot at jeg sier det,
men jeg skal si det fordi folk bør vite det.
Han ville trekke seg. Han ville forlate laget.
Vi spilte vennskapskamper, Jeg rørte ikke ballen. Ingenting. Null.
Det var ikke noe samspill mellom oss. Det var stygt.
Jeg visste at da vi kom til VM i Afrika,
uten at jeg hadde bygget opp noen tillit eller scoret eller gjort noe på banen...
Det føltes ikke riktig.
Det var Pat Évra og Titi Henry. Vi var ved bordet.
Han sa han ville dra. Han følte at noe ville gå galt.
Så jeg sa til ham: "Nico, ikke vær dum."
Han sa: "Pat, jeg lover deg, noe stort kommer til å skje."
Til slutt ble jeg overtalt til å bli, men ja...
Frankrikes siste oppvarmingskamp er nettopp over.
1-0-tapet er en skuffelse, til og med bekymringsfullt.
Det er ikke noe poeng å forandre på ting fordi vi tapte en oppvarmingskamp.
Som alle andre er jeg skuffet, men jeg tenker:
"VM er ikke i dag. Det starter den 11."
Akkurat da hadde han rett. Han er manageren. Det er han som bestemmer.
Han forsvarer sine ideer. Han har rett. Vi prøvde å få en dialog med ham.
Han valgte å holde seg til systemet sitt. Og så skjedde det som skjedde.
Klokken er 05.45, og her er vi. Les Bleus er i Sør-Afrika.
Jeg var glad for å være der, spesielt siden det var i Afrika.
Vive la France!
Det var historisk.
KNYSNA FRANKRIKES LANDSLAGSLEIR
Vi kom alle overens. Vi ville oppnå noe stort sammen.
Det er her Det indiske hav og Atlanterhavet møtes.
Og det er verdens ende.
Det var et sunt lag.
Frokost kl. åtte om morgenen!
NICOLAS ANELKAS BILDER
Skål, William!
Atmosfæren var god. Vi hadde det gøy.
God kveld. Dagens topphistorie: Starten på fotball-VM.
Frankrikes første kamp blir vist rett etter nyhetene.
Vi visste at vi hadde gode spillere, eksepsjonelle på alle måter.
Hvis vi kunne jobbe som et lag, kunne vi oppnå store ting.
Uruguay og Frankrike spilte 0-0.
Tre skudd på mål, mange sløste sjanser...
Gourcuff, Govou og spesielt Anelka underpresterte i går kveld.
Det som plager meg mest med Nicolas Anelka, er holdningen hans.
Han skal spille midtspiss,
men spiller som en midtbanespiller, kommer dypt og henter ballen.
Han følger ikke instruksjonene.
Løsningen måtte komme fra meg.
Det er derfor jeg falt tilbake til midtbanen. For å finne løsninger.
For meg var det ikke løsningen å holde meg langt oppe.
Da ville jeg bare vært et offer av det som foregikk.
Og jeg hater å være offeret på banen.
Jeg visste at prestasjonen min ikke var bra. Men jeg kunne ikke gjøre noe.
Frankrikes åpningskamp var mot Uruguay, som endte på fjerdeplass.
Frankrike spilte ingen dårlig kamp. Med 0-0 hadde de fortsatt sjansen.
Tap er utelukket. Seier anbefales på det sterkeste.
Frankrike må score og om mulig vinne sin andre kamp i kveld mot Mexico.
Jeg var frustrert da jeg gikk inn i garderoben. Jeg tenkte:
"Jeg får ikke ballen. Jeg finner ingen løsning.
Vi spiller ikke bra. Det er 0-0. Vi har fortsatt ikke scoret."
Plutselig kom manageren inn og ropte navnet mitt.
Da han ropte navnet mitt... med all den oppdemmede frustrasjonen...
...kom det bare ut fordi...
Fordi jeg ikke likte at han ropte navnet mitt som om jeg var en skurk.
Som om jeg var folkefiende nummer én. Som om det var min feil.
Jeg tok det som et angrep.
Jeg har kjent Nico en stund. Han kan sitte der, og du hører ikke et pip fra ham.
Men som alle andre, hvis du terger ham...
Det var en stor feil. Han måtte vite at jeg var frustrert.
Han måtte vite at jeg var en vulkan i ferd med å bryte ut.
Da spillerne gikk ut, ringte telefonen min, og det sto "Nico".
Jeg tenkte: "Hvorfor ringer han?" Han bare: "Ja, han byttet meg ut. Glem det."
Selv om han ikke sa noe, visste jeg at noe var galt.
Han spilte ikke annen omgang mot Mexico.
Vi ble ikke sjokkert siden førsteomgangen ikke var god.
Frankrike tapte 2-0 mot Mexico.
Det var en vanskelig posisjon å være i, men de trengte bare å slå Sør-Afrika
med to mål for å gå videre.
Man hadde følelsen av at skipet seilte inn i en storm,
men vi trodde det bare ville være en sportslig fiasko.
Når det skjer noe sånt, får det reaksjoner. Og hva skjer? Du er byttet ut.
Hvis det er et problem, har du muligheten til
å ta det opp med spilleren, hente ham til rommet ditt med en gang
eller neste dag eller når du har hatt tid til å tenke på det. Ingenting skjedde.
Jeg fikk en telefon fra en sjef på Canal+ som kjente min historie med Nicolas Anelka
og som spurte meg, fordi et rykte spredte seg blant journalistene,
om jeg hadde hørt om et sammenstøt i pausen under Mexico-kampen
mellom Nicolas Anelka og Raymond Domenech. Jeg sa jeg ikke ante noe.
Jeg sendte en spøkefull melding til Anelka
og spurte ham om han hadde skværet opp med Raymond Domenech ennå.
Til min store overraskelse svarte han umiddelbart:
"LOL. Hvordan visste du det?" Så jeg svarte:
"Se, dette er L'Équipes forside i morgen."
Jeg så på telefonen min, og jeg bare...
"Vent litt. Hva? Skal det stå dette? Mener du det eller tuller du?"
Han sa: "Nei, nei. Det er L'Équipes overskrift i morgen."
God ettermiddag. Vår topphistorie i formiddag:
Det franske fotballaget har nok en gang havnet i en skandale.
L'Équipes overskrift i dag er setningen som Anelka skal ha sagt til Domenech.
Alle her i Sør-Afrika snakker om Anelka-saken.
Han fornærmet Domenech.
Hva skjedde den kvelden og i timene etterpå?
Domenech skal ha bedt Anelka om å bytte posisjon på banen og forsvare mindre.
Anelka kjeftet ham huden full.
Krangelen har vekket president Nicolas Sarkozys oppmerksomhet.
Hvis hendelsene som ble rapportert i morges av pressen stemmer,
er de uakseptable.
TROSS MANGE FORESPØRSLER AVSLO SPORTSAVISEN L'ÉQUIPE
OG REDAKSJONSTEAMET DERES Å GI OSS ET INTERVJU
DE FORBØD OSS OGSÅ Å BRUKE FAKSIMILER
AV AVISENS FORSIDER MED NICOLAS ANELKA
Hvis du fornærmer managerens mor, kan du ikke sette det på forsiden hver dag.
Så de tok det til neste nivå.
Sammenlignet med Champions League, er dette Interplanetary League.
Det er ingen vei tilbake. Det var galskap. Og vi var ofrene.
Jeg var det første offeret, men de andre spillerne ble brukt som gisler.
De sa: "Hva skjer?" Alle ringte dem.
Folk ville vite om det var sant, hva som var på gang osv. Det var helt sinnssykt.
Da L'Équipe publiserte overskriften, måtte vi gå og snakke med Nicolas for å finne ut
om han ville be om unnskyldning til manageren og lagkameratene hans.
Og midt oppi dette...kaotiske...
...og kvalmende miljøet vårt...
...dette fullstendige kaoset, for å si det mildt...
Jeg fant en mann som var helt desillusjonert
og med et sinne og en form for harme
med hensyn til hvordan vi hadde havnet her.
Han forklarte sin side av historien, hvordan han endte opp med...
...å angripe Raymond i garderoben. At det ikke var et raserianfall.
At noe... Og når man kjenner Nicolas Anelka...
Han er ikke typen til å eksplodere over ingenting. Det må bygge seg opp.
Det viktigste var laget, og vi måtte skvære opp,
slik at karene kunne fokusere på VM, ikke på hendelsen i garderoben.
Pat Évra og Éric Abidal ringte manageren, som sa han skulle komme ned.
Vi ventet på ham. Men til slutt kom aldri manageren.
Treneren rømte. Dessverre. Man må si det som det er.
Alle lette etter ham på hotellet for å ordne et møte mellom ham og Nicolas.
På banen i Knysna er Frankrikes lag tilbake i trening.
Vi leter etter Nicolas Anelka, men Frankrike-spissen har forsvunnet.
Spilleren ble sendt hjem fra VM av det franske forbundet
fordi han fornærmet manageren uten å si unnskyld etterpå.
Presidenten har besluttet å utvise Nicolas Anelka fra laget.
Kommentarene hans var uakseptable og ble bekreftet av manageren selv.
Folk som kjenner meg, vet veldig godt at hvis jeg hadde sagt
det som kom ut i pressen, ville jeg ha innrømmet det.
Jeg har alltid stått for alt jeg har sagt og gjort.
"DRA TIL HELVETE, DIN JÆVEL!" L'ÉQUIPE - 19. JUNI 2010
Jeg var ved siden av ham i garderoben, og han sa absolutt ikke
det som ble skrevet i den avisen.
Personen det gjaldt, benektet aldri påstandene.
At pressen sier at vi er søppel eller hva som helst, er helt greit.
De sa vi var katastrofale, en gjeng bedragere og alt mulig.
Men å skrive sånne ord er å gå for langt.
I morgen gikk jeg for å kjøpe avisen. Utsolgt. Det skapte stort oppstyr.
Når man ser på bildene, er det som om vi er i ferd med å slåss.
Men han var langt unna, og jeg satt. Vi snakket sammen.
Det varte i ti sekunder.
Knysna er den største mediefiaskoen noensinne.
Alle journalistene tilbrakte kveldene sine i samme bar.
De var fast bestemt på å publisere noe for enhver pris.
De tok seg mange friheter med meg. En forside med en sånn fornærmelse?
Det er utrolig. Det vil ikke skje igjen.
DEN KVELDEN SAMLET SPILLERNE SEG PÅ HOTELLET
Vi møttes alle på hotellet.
Vi snakket, og jeg fortalte spillerne hvor trist hele situasjonen var.
"Alt vi trenger å gjøre, er å være fokusert på banen. Det er én kamp igjen."
"Hvis vi vinner..." Sånn snakket jeg da. "Hvis vi vinner kampen, er vi videre."
Og de bare: "Ja, men det er ikke riktig. Vi er ikke enige.
Vi vil gjøre noe for deg. En markering."
Jeg sa: "Gjør hva dere vil, men jeg drar i kveld."
Og sammen bestemte de seg for, mens jeg var der:
"I morgen slutter vi å snakke med pressen.
Og som et tegn på protest, går vi ikke på treningen."
En film trenger en begynnelse, en midtdel og en slutt.
Og det slutter aldri lykkelig. Bortsett fra i Hollywood.
Jeg husker de to.
Thierry Henry bærer Nicos bagasje, og Nico forsvinner inn i natten.
Jeg tenkte bare: "Så bortkastet."
Da han dro, fulgte jeg ham ut på parkeringsplassen.
Det var ikke lett. Det var et tungt øyeblikk.
Jeg tenkte tilbake til Clairefontaine.
Jeg tenkte tilbake til den unggutten som dukket opp og...
Jeg vil ikke gå inn i detaljer fordi noen ting bør forbli mellom oss to,
men...det var tungt. Veldig tungt.
Det var slutten. Etter det kunne jeg ikke vende tilbake til landslaget.
Det gir deg dårlig smak i munnen. Det var et veldig emosjonelt øyeblikk.
Noen ganger er det øyeblikk som det...
De er triste, men man må oppleve dem, og for å være ærlig...
Det er et øyeblikk jeg aldri glemmer.
Så da dro jeg.
Jeg visste at planen deres var å ta bussen og ikke komme ut.
Jeg fikk en telefon fra Pat Évra.
Han sa: "Nico, vi klarer ikke å gjøre det vi sa.
For det er barn som kommer. Frankrike-fans.
Så vi skal signere autografer for alle fansen.
Og når vi er ferdig, setter vi oss i bussen igjen."
Og det som skjedde, skjedde.
"I denne uttalelsen vil alle Frankrike-spillerne, uten unntak,
uttrykke sin motstand mot fotballforbundets beslutning
om å utvise Nicolas Anelka.
På oppfordring fra laget prøvde spilleren å gå i dialog,
men dessverre ble han bevisst ignorert.
Så for å markere sin motstand mot denne holdningen
fra det franske fotballforbundet,
har spillerne bestemt seg for ikke å delta på dagens trening.
Signert Frankrikes spillere." Takk, mine herrer. Farvel.
Jeg så ham på tv, og folk ringte meg. Det var utrolig. Det var som en film.
Til denne treningsøkten kom de bare og hilste på fansen før de dro igjen.
-Hva skjedde? -De forteller dere det selv.
Det er spillerne. De forteller dere.
Jean-Louis Valentin fra forbundet forlater banen i all hast. Han er opphisset.
Dette er skandale. Jeg sier opp.
Noen få meter unna har fysisk trener Robert Duverne nettopp hørt nyhetene.
Spillerne nekter å trene. Han havner nesten i slagsmål med Patrice Évra,
og i frustrasjon kaster han fløyten sin.
Treneren leste brevet hans. Den andre fyren sluttet.
Treneren kastet fløyten sin og havnet nesten i slåsskamp foran kameraene.
Da jeg så disse bildene av bussen med gardinene trukket for,
trodde jeg det var en gisselsituasjon.
Først trodde jeg faktisk det var et terrorangrep.
Jeg visste det ville bli et rot, for jeg kjente mannen.
Det var derfor jeg ville fortelle folk:
"Forsiktig med hva du gjør og hvor langt du tar det med ham. Spesielt med ham."
Fordi all makt var i én persons hender.
Jeg skammer meg over Knysna. Men så tenker man: "Det er en lagsport.
Hvis alle spillerne dine kommer sammen og gjøre noe sånn, må det være en grunn."
Fotball er den mest individuelle lagsporten. Det er hver mann for seg selv.
MYTTERIET
Det føles som laget er i ruiner, uten verdier.
Det er alle utskeielsene i samfunnet vårt: penger, individualisme...
Tross alt, Frankrikes landslag er jo et lag av handelsmenn.
Siden debuten i PSG har Anelka sjelden tolerert folk som står i veien for ham.
En fornærmelse mot Frankrikes fans og hans venner. Og det er ikke første gang.
Alle hans uttalelser om hans kjærlighet for Les Bleus lar vi bare passere.
I Frankrike har vi latt alt passere.
Folk har skrevet og sagt mye om Nicolas Anelka,
hans fandenivoldske holdning, hans forakt,
hans likegyldighet overfor Les Bleus, mens det er alt annet enn det.
Nico var en av de få menneskene i hele kaoset som viste litt empati.
Noen uker senere tekstet vi med hverandre.
Jeg tok opp Sør-Afrika, og han svarte: "Beklager alt som skjedde."
Som om han var den skyldige oppi det hele,
når det ikke var tilfellet i det hele tatt. Langt ifra.
Siden Nico ikke åpner seg for alle
og har en tendens til å holde ting inni seg og takle dem alene,
får det deg til å lure på hvor mye han lider og hvordan man kan hjelpe ham.
Og det er det som er viktig. Hva andre sier om ham, vet vi allerede.
PARIS NASJONALFORSAMLINGEN
Helseministeren.
I likhet med deg kan jeg bare notere meg katastrofen.
Et Frankrike-lag der umodne gangstere skremte små barn.
Det ble bare tatt for god fisk. Han hadde sagt dette, gjort dette.
Han var ansvarlig for alt.
Det var ganske brutalt. Så jeg var glad barna mine var for unge
til å skjønne hva som foregikk da.
Det var vanskelig for foreldrene hans også, fordi jeg...
Jeg kjenner ham.
Men det var ikke lett for foreldrene hans.
Det er en enorm forskjell mellom hva folk syns om Nico, og Nico.
PARIS' HØYESTERETT
19. JULI 2010, NICOLAS ANELKA SAKSØKER L'ÉQUIPE FOR:
"ÆREKRENKELSER VED Å DELE NOE MUNTLIG, SKRIFTLIG,
BILLEDLIG ELLER MED ANNEN TYPE KOMMUNIKASJON MED OFFENTLIGHETEN"
Det var en sjokkerende forside. Jeg ville dømmes ut fra det.
Jeg ble spurt om det var det jeg sa.
Jeg svarte: "Nei. Det er ikke mine ord.
Så døm meg etter overskriften og etter disse ordene."
UTDRAG AV DOMMEN FRA 1. JULI 2011:
"DET REDAKSJONELLE VALGET AV FORSIDEN
ER UTVILSOMT SPEKTAKULÆRT OM IKKE SENSASJONALISTISK,
MEN FALLER INNENFOR RAMMENE FOR JOURNALISTISK YTRINGSFRIHET."
"DET GODTAS AT DETTE KAN GJØRES SAMMEN MED
EN VISS OVERDRIVELSE ELLER TIL OG MED PROVOKASJON."
I dag, med denne juridiske presedensen, kan du legge ord i noens munn
og legge til en fornærmelse uten frykt for å bli dømt,
så lenge du vet at en fornærmelse ble utvekslet mellom to personer.
Det betyr at journalister i dag står fritt til
å tilskrive uttalelser, i anførselstegn, til enhver person
og tilskrive dem fornærmelser, uansett hvor alvorlige de måtte være.
Denne overdrivelsen er blitt legitimert av denne juridiske presedensen.
ÅTTE ÅR SENERE GÅR RAYMOND DOMENECH GJENNOM
HENDELSEN MED NICOLAS ANELKA I DOKUMENTAREN SÉLECTIONNEURS.
Det er øyeblikk med spillere i garderoben der man krangler, og det er alt.
Men han sa absolutt ikke det som ble skrevet i avisene.
I pausen sa jeg til ham: "Nico, jeg vil at du skal komme dypt."
Han hadde støvlene i hånden og snudde seg.
Han kastet dem ned og sa: "Pass på møkkalaget ditt alene!"
Det ble sagt at det var ham, og så var det visst ikke det. Han var det perfekte mål.
Da kunne manageren...
Ingen snakket om resultater eller hva som skjedde på banen.
Det var bare én sak, Anelka-saken.
Folk ble litt sjokkert av det han sa i den dokumentaren.
Nesten åtte år senere sa han at det ikke var mine ord.
Men han hadde sagt det i sin rapport til forbundet.
Jeg tror pressen visste det, men ingen sa noe.
Da dommen ble forkynt og overskriften ble erklært
som ærekrenkende, la ingen merke til det.
Jeg har ikke lest en eneste artikkel om det. Jeg har: "L'Équipe frikjent."
Ja, det er et viktig poeng,
men ikke viktigere enn det faktum at overskriften var ærekrenkende.
Hvis slike bemerkninger hadde blitt tilskrevet...
...en hvilken som helst annen person enn Nicolas Anelka...
...ville L'Équipe blitt dømt.
NICOLAS ANELKA VIL ALDRI SPILLE FOR FRANKRIKE IGJEN
ETTER 69 LANDSKAMPER OG 14 MÅL
LONDON ENGLAND
Jeg takker Gud hver dag fordi jeg var så heldig at barna mine var for unge
til å skjønne det som skjedde i Sør-Afrika
og det som skjedde gjennom hele karrieren min.
Ting ble sagt som ikke hadde noe med meg å gjøre.
Oppdiktede ting. Negative ting om meg og livet mitt.
Om mine brødre og deres ambisjoner.
Gratulerer med dagen, pappa!
Gratulerer med dagen!
Én, to, tre!
Han er følsom, men han viser det ikke.
Og jeg føler at i fotball må man vise følelsene sine.
Hvis du ikke gjør det, sier folk at du er kald og uvennlig.
Jeg tror han beskyttet seg mot alt det negative rundt fotballen
fordi han følte at det ikke var hans verden.
Og ved å gjøre det skapte han kanskje en avstand mellom seg selv...
...og publikum.
I LØPET AV KARRIEREN
HAR ANELKA SPILT I SYV LAND, INKLUDERT KINA OG INDIA
Jeg er heldig. Jeg har reist.
Jeg kunne tjene mye penger og gjøre det jeg ville i livet.
31 år gammel, nesten 32, følte jeg det var på tide å slappe av litt.
I DAG JOBBER HAN SOM TRENER
Folk tror ofte at fotball er lett.
Sånn, ja.
Det er det ikke. Det er veldig komplisert. Det er komplisert å håndtere presset,
å prestere hele tiden, i hele karrieren.
En karriere er ikke bare ett år eller to år. Den strekker seg over 15-20 år.
Som jeg sa, var det ikke den beste veien.
Og jeg anbefaler det ikke.
Men det er min vei.
TIL MINNE OM JEAN-PHILIPPE ANELKA
Tekst: Harald Plahter